125 
skarptkantede og bestaa af de forskjelligste Bjergarter, 
saasom Gnejs, Granit, rød Kvarts, Glimmer- og Horn- 
blendeskifere o. fi. Dette Konglomerat hviler paa et 
Underlag af Skifere, som stikker frem i Dagen i Kanterne 
af Feltet. De forskjellige Bjergarters Indflydelse paa 
Plantevæksten viser sig skarpt og tydeligt.  Husø og 
Utvær, som ere skifrige, ere vistnok træløse, men de ere 
dog grønklædte. Anderledes er det paa Konglomeratet, 
som kun med største Vanskelighed forvitrer. Intet Træ, 
ingen Busk, ja neppe saameget som en liden Urt eller 
det spæde Lavs tynde Skorpe dækker det rødlig-lysegraa 
knoldede Konglomeratfjeld; mest iøjnefaldende er For- 
skjellen der, hvor disse nøgne Konglomeratfjelde hvile 
påa en grønklædt Skiferfod. Dersom man i nogen Fra- 
stand betragter en af Konglomeratøerne, seer det næsten 
ud, som om Flora var aldeles banlyst fra dens Strande. 
Men stiger man iland, opdager man skjulte Rifter og 
Indsænkninger mellem Klipperne; i disse, hvor der bydes 
lidt Ly mod de voldsomme Havstorme, og hvor de hef- 
tige Regnskyl ikke have saa let ved at skylle væk, har 
den organiske Natur formaaet at frembringe og opbevare 
nogen Jord, og mellem de lysegraa Fjelde udbreder sig 
den brunlige Tørvemyr, som kun i Lyngarternes Blom- 
stringstid antager en livligere Farve. Her samler ogsaa 
det nedsivende Vand sig til smaa Kulper og Kjern. Men 
disse savne den venlige Ramme af Løvskov og Siv, som 
krandser Søerne i vore østlandske Lavlande. Følger man 
et af disse smaa Dalstrøg ind mellem Fjeldene, saa at 
man taber Havet af Syne, da kunde man tro sig hensat 
til en eller anden Afdal inde i vore Højfjeldsvidder. Alt 
" er saa øde og sørgeligt; den summende Larm af tusinder 
af Insekter, som paa Østlandets varme Sommerdage op- 
