128 
Primler (Primula acaulis); de tå Lyngarter (Erica 
Tetralix og cinerea), den ene med blegt, den anden med 
mørkt violetrøde Blomster, og endelig den nydelige lille 
moslignendeBregne(Hymenophyllum Wilsonii), som vokser 
i fugtige Klipperevner. Alle disse 50 Arter, hvoraf vi 
ovenfor have fremhævet nogle, trænge i det mindste i det 
nordlige Evropa til et insulært Klima. De høre næsten 
uden Undtagelse til de mest udbredte Planter paa de 
britiske Øer. Enkelte af dem findes inden Skandinaviens 
Grændser blot i det vestlige Norge, men gjenfindes i 
Britannien eller allerede paa Skotland og Færøerne, hvis 
Vegetation har den mest slaaende Lighed med det vest- 
lige Norges. En Del af dem findes i Norge ikke østenfor 
Lindesnæs; kun et Par gaa ind til Christianiafjordens 
Bund, men man finder atter en stor Del af dem nede 
paa Bohuslens, Skaanes og Hallands Kyster samt i 
Danmark, især i Jylland. 
I Sammenligning med de østlige Lavlandes er denne 
Vestkystens Flora ligesom Fjeldenes fattigere paa Arter, 
fordi en stor Del af Østlandets almindelige Arter mangle. 
Den mærkeligste af disse manglende Arter er Granen. 
Granen findes paa Norges Vestkyst fra Lindesnæs til 
Romsdalen, selv i de indre Fjorde, kun yderst sjelden og 
i Regelen enkeltvis; blot paa Voss er der en liden 
Granskov. 
Den vestligste af Sognefjordens større Arme er 
Fjærlandsfjorden. Fra det fra Frithjofs og Ingeborgs 
Tider bekjendte Balestrand trænger den mellem høje 
Fjelde ind til Foden af Justedalsbræen.  Melkefarvet af 
Jøkelelvene ligger dens Vandspejl trangt indesluttet paa 
