131 
voksende sammen med den ligesaa giftige Rævebjelde, 
hvis Selskab den ellers plejer at sky; pragtfulde blaa 
Blomsterduske af den store Bjørnetort (Mulgedium al- 
pinum) vekslende med den store hvidblomstrede Ranunculus 
aconitifolius, Sløkens (Angelica silvestris) rigblomstrede 
Skjærme; den stadselige rødblomstrede Gjederams 
(Chamænerion angustifolium); den store Campanula latifolia 
med mer end tommelange lyseblaa klokkedannede Blom- 
ster; den vakre Cirsium heterophyllum med røde Blomster- 
kurve og store, paa Underfladen sølvfarvede Blade; det 
duftende Skovgræs (Milium effusum) med de sirlige 
Blomstertoppe; — og fra dette kun med Besværlighed 
gjennemtrængelige Vildnis af-mandshøje Planter seer man 
dybt under sig Bojumsbræens evige Vinter. 
Men Bræerne ere ikke Vinterens eneste Sendebud i 
disse Fjærlands Dale. Over de stejle Fjeldlier styrte 
uhyre Sneskred i Løbet af Vinteren og Vaaren, og her- 
ved opdynges paa sine Steder Sneen i saadanne Masser, 
at selv den stærkeste Sommervarme ikke rækker til for 
at smelte den”). Man finder derfor fleresteds ved de 
indre Fjorde selv i Avgust og September saadanne Skred- 
fonder, hvis Fod bogstavelig talt beskylles af Fjordens 
Bølger. En saadan Fond forhindrer naturligvis Vegeta- 
tionen.  Skredet nedbryder i sin frygtelige Vælde alt, 
hvad det møder paa Vejen; gamle Træer knækkes som 
Siv eller rives op med Roden; men naar Sneen efter et 
”) I »den norske Turistforenings« Aarbog for 1870 p. 76 anføres 
følgende: »Et Skred, som lykkeligvis ikke medførte Tab af Men- 
neskeliv, er værd at omtale for sin Størrelse. Det faldt i Fjær- 
landsfjorden fra Fjeldene paa Vestsiden, og Sneen dannede for 
en Tid en flydende Bro over den her næsten 5000 Fod brede 
Fjord, som Folk gik over. Dette hørte jeg af Flere, ellers vilde 
jeg knap have troet det«. 
94 
