140 
4500 Fod; ogsaa deres Grændse synker mod Vest. I de 
fugtige Vidielier kan man endnu paa sine Steder vade i 
Græs til op paa Livet, men paa de tørrere Steder 
dækkes Marken af lave lyngagtige Planter. 
Først ved Birkegrændsen begynder den egenlige Fjeld- 
flora. Mange Fjeldplanter gaa rigtignok, som vi ovenfor 
have seet, langt nedenfor Birkegrændsen, men største Delen 
af Fjeldplanterne ere dog hyppigst fra Birkegrændsen og 
opover.  Fjeldplanterne ere alle fleraarige og have for 
det meste en meget stærk, ofte træagtig Rod. Enaarige 
Planter vilde ikke kunne holde sig i Fjeldenes kolde 
Klima; efter en eneste kold Sommer, som hindrede dem 
fra at sætte moden Frugt, vilde de dø ud. Stængelen er 
gjerne lav og mangler undertiden næsten ganske. Mange 
af dem ere indhyllede i en tæt Pels af graa eller brun- 
agtige Haar. Blomsterne ere i Regelen store i Sammen- 
ligning med Planten og have meget rene og smukke 
Farver. De udvikles gjerne i store Masser og sidde ofte 
saa tæt sammen, at de overdrage Marken med et sam- 
menhængende farvet Tæppe. 
Foruden de egenlige Fjeldplanter findes paa Fjeldene 
ogsaa mange Årter, som allerede ere hyppige i Lav- 
landene, og nogle af disse stige op lige til den evige 
Sne. I Vidielierne gjenfinde vi mange gamle bekjendte 
fra lavere Egne, saasom Gyldenriset (Solidago Vir- 
gaurea), Løvetand (Taraxacum officinale), Valeriane 
(Valeriana sambucifolia), Gjederams' (Chamænerion 
angustifolium), Skovlyechmnis (Melandrium silvestre), 
Geranier (Geranium silvaticum) 0. fl. 
Hvor Underlaget er Gnejs, har Vegetationen i Regelen 
et. temmelig ensformigt Præg, idet enkelte Planter, især 
Lyngplanter, Mosser og Lavarter, optræde selskabelig i 
