141 
store Masser. Men paa de løse forvitrende Lerglimmer- 
skifere er det anderledes. Fra Gnejsens ensformige 
Lyngmarker træder man her med et ind i en broget Have 
af de forskjelligste Arter. Dryas octopetala, en af 
vore skjønneste Fjeldplanter, med Blade, som paa Under- 
siden ere sølvfarvede, danner sammenhængende Tæpper, 
som ere rigt smykkede med store snehvide Blomster; 
store gule og rødbrune Duske af rigtblomstrende Saxi- 
fraga aizoides veksle med røde faste Tuer af Silene 
acaulis, dejlige blaa Blomsterbuketter af Veronica 
saxatilis og smaa himmelblaa Stjerner af Gentiana 
nivalis foruden mangfoldige andre. 
Fra de øverste Vidier til Snegrændsen er der endnu 
7—800 Fod, og man har kaldt dette Belte Lavbeltet, 
fordi Lavarterne her spille en overvejende Rolle. Ren- 
laven, den islandske Lav og flere andre lignende busk- 
agtige et Par Tommer høje Lavarter dække mangengang 
uoverskuelige Vidder med tætte Tæpper, saa at hele Land- 
skabet faaer et graaligt Farveskjær. Selv de smaa, nøj- 
somme Fjeldplanter aftage i Hyppighed, eftersom man 
nærmer sig den evige Sne. I indre Sogn begynder denne 
i en Højde af lidt over 5000 Fod at danne sammen- 
hængende Snemarker. | 
Lavbeltets øvre Del har et højst ejendommeligt 
Præg. En dødlignende Stilhed raader i disse Højder. 
Træernes Susen og Bækkenes Larm er forstummet, og 
Vandet fra de smeltende Snefonder rinder lydløst mellem 
de endeløse Stenurer. Man seer sjelden fast Fjeld uden 
i lodrette Vægge, da hele Vidden dækkes af løse Stene, 
som det i Sprækkerne frosne Vand har sprængt ud. 
Men mellem disse Stene spirer dog endnu hist og her 
enkelte af Alpefloraens haardføreste Børn. Fremfor alle 
