142 
maa nævnes Renblomsten (Ranunculus glacialis), hvis 
saftfulde Blade skulle være Renens kjæreste Føde. »Bleg 
som den smeltende Sne, hvoraf den drikker sin Saft«, 
har dens store Blomst i Begyndelsen en snehvid Farve, 
men de vedvarende Kronblade blive tilsidst smukt purpur- 
røde. Endnu vil jeg nævne som en af de haardføreste 
PlanterDvergvidien (Salix herbacea). Fra dens under- 
jordiske Rodstok opsender den over Jorden :—1 Tomme 
høje Skud, hvert med to smaa Blade; denne Verdens 
mindste Busk indskrænkes i det yderste Norden endog 
til den Grad i Størrelse, at hele Busken med Stængel, 
Blade og Blomster ikke er større end en Negl. 
Men Snegrændsen sætter dog ikke en Grændse for al 
Vegetation. I selve Sneen vokser hyppig en liden mikro- 
skopisk Alge, den saakaldte Blodsne (Protococcus ni= 
valis). Den danner for det ubevæbnede Øje usynlige 
blodrøde Kugler; men den forekommer ofte i saadanne 
Masser, at den farver hele Fonder røde. Og paa de 
stejle Klipper, hvor Sneen ej kan fæstne sig, samt paa 
Steder, hvor Stormen fejer den bort, finder man højt 
over Snegrændsen endog enkelte fuldkomnere Planter. 
Saaledes har jeg seet Renblomsten med moden Frugt 
sammen med to golde Græsarter i en Højde af næsten 
1000 Fod. Men af alle Planter ere dog Lavarterne de 
haardføreste; Dyrhaugtindens nøgne Klippetinder ere 
endnu i 7000 Fods Højde temmelig rigt bevoksede med 
sorte og grøngule Lavarter (Gyrophora, Lecidea geogra- 
phica). Paa de sidste snebare Klipper paa Galdhø- 
piggen voksede endnu i en Højde af omtrent 7800 Fod 
den lille grøngule Lecidea geographica, og det er ganske 
interessant, at netop den samme Årt findes paa enkelte 
af Alpernes højeste Toppe (Jungfrau, Monte Rosa,. 
