143 
Finsteraarhorn); den findes paa de sidste snebare Klipper 
paa Chimborazo i Anderne (17200 F. o. H.) og stiger i 
Himalaya op til 18000—20000 Fod. 
Mange Fjeldtoppe rage endnu flere tusinde Fod op 
over Grændsen for den evige Sne. De vildeste af dem 
alle ere Jotunfjeldene. De udfylde en Strækning af om- 
trent 50 norske Kvadratmile; paa alle disse findes nu 
ikke en eneste fast Menneskebolig, og Dalenes Bund 
ligger i Regelen ovenfor Birkens Grændse. Fra de sne- 
dækkede Stenørkener rage lange Rækker af sorte og for 
en stor Del ubestigelige Horn og Tinder op til en Højde 
af 7—8000 Fod. 
Horungtinderne ere de højeste af Sogns Fjelde. 
Sete fra Nordsiden af danne de tydelig tre nogenlunde 
parallele Rækker, der skilles ved dybe, sne- og isfyldte 
Dale. Den nordligste Tinde i den midterste Række, 
Dyrhaugtinden, rager op omtrent til 7000 Fod og er let 
bestigelig. Fra Ryggen af denne Tinderække nyder man 
en Udsigt af en uovertræffelig Vildhed. Selve Ryggen 
er ganske smal, netop bred nok til at skaffe sikkert 
Fodfæste. Til højre (mod Vest) er der en af vilde Urer 
dækket stejl Styrtning paa mer end 2000 Fods Højde 
ned til Ringsbræen, en Isbræ, paa hvis anden Side de 
ubestigelige Ringstinder hæve sig; til venstre er der en 
Styrtning, som ovenfra synes at være aldeles lodret. 
Denne Styrtning har en Højde af henved 2000 Fod, og 
i Bunden af Afgrunden seer man Skagastølsbræens blaa- 
grønne Ismasser og ved Foden af dem et endnu i Sep- 
tember med Isflag bedækket Vand, som ligger i en Højde 
af 4400 Fod. Hinsides denne Bræ staa Skagastøls- 
tinderne i al sin rædselsfulde Vildhed. Deres sorte ube- 
stigelige Vægge have fra Foden af Bræen en Højde af 
