147 
og rundt; Hunden hylede ynkelig, saa snart den følte Biddet, 
dog ikke af Smerte, men fordi den blev bange for Flager- 
musene, da de kom frem under vore Hængekøjer.  Slige 
Tilfælde ere langt sjeldnere, end man i Landet selv troer. 
Uagtet vi have sovet saa mangen Nat under aaben Him- 
mel i Lande, hvor Vampyrer og lignende Flagermus ere 
meget hyppige, ere vi dog aldrig blevne bidte af dem. 
Desuden er "Stikket" ingenlunde farligt og Smerten i Al- 
mindelighed saa ubetydelig, at man først vaagner, naar 
Flagermusen allerede har fjernet sig." Et andet Sted om- 
taler Humboldt dog "Tigerne og Jaguarerne" som ,,min- 
dre farlige for Hjordene end Flagermusene." (!) 
Fra den modsatte Ende af det tropiske Amerika beret- 
ter Åzara derimod følgende om Vampyren (»Mormedor»): 
«TIndertiden bide de Hønsene, medens de sove, i 
Kammen eller Hagelapperne for at suge Blod af dem, og 
Hønsene dø i Reglen deraf, saa meget mere som Saarene 
pleje at gaa i Betændelse. Ligeledes bide de Heste, Æsler, 
Muldyr og Køer, i Almindelighed paa Siderne, Skuldrene 
eller Halsen, fordi de der let kunne holde sig fast. Det 
samme gjøre de ogsaa ved Mennesker, som jeg kan bevidne, 
da jeg selv er bleven bidt fire Gange i Tæerne, naar jeg 
sov under aaben Himmel eller i Markhuse.  Saaret, som 
de bibragte mig, uden at jeg følte det, var rundt eller lang- 
agtigt og havde en Linie i Gjennemsnit, men en saa ringe 
Dybde, at det neppe gik gjennem Huden. Det var kjende- 
ligt paa den opsvulmede Rand. Jeg anslaaer det Blod, som 
flød ud efter Biddet, til omtrent 21 Unse. Hos Heste og 
andre Dyr beløber det sig maaske til 3 Unser, og jeg an- 
tager, at Saarene hos dem ere dybere og større paa Grund 
af Hudens større Tykkelse. Blodet kommer hverken fra 
Puls- eller Blodaarerne, men kun fra Hudens Haarkar, af 
hvilke de uden Tvivl indslurfe eller indsuge det.  Biddene 
gjorde rigtignok lidt ondt et Par Dage, men de vare dog 
ikke af megen Betydning, da jeg ikke behøvede at anvende 
noget Middel imod dem og heller ikke blev forhindret i 
at gaa. Da disse Dyr altsaa ikke ere farlige og blot suge Blod, 
naar de mangle anden Føde, er der ingen, som er bange 
ere deres Læber besatte med Vorter. - Glossofagernes Tunge er 
lang, smal og udstrækkelig, og dens Spidse paa hver Side udstyret 
med »lange, fine, bagtil rettede og krummede, noget hornagtige 
Haar«, men sandsynligvis. heller ikke noget Sugeredskab. (M. A.) 
10 
