148 
for dem eller tager sig ivare for dem. Man fortæller, at 
de vifte deres Offer med Vingerne paa det Sted, hvor de 
ville suge, for at Dyrene ikke skulle mærke det.” 
Rengger udtaler sig, ligeledes fra Paraguay, paa 
følgende Maade: 
«Jeg har vel hundrede Gange undersøgt Saarene hos 
Mulæsler, Heste og Okser uden at komme til Vished om, 
hvordan de frembringes. Det næsten tragtformige Saar 
har i Almindelighed et Tvermaal af 1”; undertiden no- 
get mere, og en Dybde af 1—2'” efter den Legemsdel, 
hvorpaa det findes. Det naaer aldrig igjennem Huden 
til Musklerne. Man seer ikke noget Mærke af Tænder 
som ved bidte Saar, derimod er Randen altid svullen og 
ligesom opblødt. Jeg: kan derfor ikke tro, at Phyllosto- 
merne og Glossofagerne bibringe Pattedyrene disse Saar 
ligefrem ved Bid, hvorved desuden det sovende Dyr vilde 
vaagne og befri sig for sin Fjende. Jeg formoder snarere, 
at de først ved at suge med Læberne gjøre Huden ufølsom, 
ligesom naar man sætter Blodkopper, og at de derefter, 
naar den er svulmet op, tilvejebringe en lille Aabning med 
Tænderne. Gjennem denne bore de nu sandsynligvis deres 
udvidelige, til Sugning tjenlige Tunge ind i Huden, hvorved 
den tragtformige Hulhed opstaaer. Det umulige i at Fla- 
germusene samtidig skulde suge og bevæge deres Vinger, 
fremgaaer af disses Bygning. Da Vingehuden er forbun- 
den med Bagbenene lige til Fodleddet, vil det være Dyret 
umuligt paa en Gang at holde sig fast med Fødderne og 
bruge Vingerne; det maatte da suge svævende i Luften. 
Men jeg. har i det mindste altid seet Flagermusene sætte 
sig paa Hestene, ved hvilken Lejlighed de nødvendigvis 
maa trække Vingerne ind. Desuden vælge de for bedre at 
kunne holde sig fast de haarede eller flade Dele af Dyrene 
og bibringe derfor Hestene Saarene paa Halsen, paa Krydset 
og ved Haleroden, Mulæslerne paa Halsen og Krydset, Ok- 
serne paa Skulderbladene og Doglapperne. Saarene ere ikke 
farlige, men da undertiden 4, 5, 6 eller flere Flagermus i 
samme Nat suge af det samme Dyr, og dette ofte gjentager 
sig i flere Nætter efter hinanden, svækkes Dyrene meget af 
Blodtabet, saa meget mere som der foruden det Blod, Fla- 
germusene have suget, altid vil flyde 2—3 Unser endnu ud 
af Saaret. Desuden lægge Spyfluerne ikke sjelden deres 
Æg i Saarene, som derved blive til store Bylder. At Blad- 
næserne ogsaa aarelade Mennesker, derpaa kjender jeg ingen 
andre Exempler end dem, Azara anfører af egen Erfaring." 
