152 
vis Saar. Saalænge Hesten eller Æslet er vaagent, lader 
det ikke Flagermusen komme til; det bliver uroligt, stam- 
per, ryster sig og skræmmer den omsusende Fjende bort; 
kun sovende Dyr lade sig rolig tappe. At Bladnæsen ved 
denne Lejlighed vifter med Vingerne, er en Fabel. Under- 
tiden gribes de sugende Flagermus af Tropaens Vægtere, 
som en Gang imellem se til Dyrene; saa ivrige og sorg- 
løse ere de ved deres Forretning. Jeg kjender intet Ex- 
empel paa, at Mennesker ere blevne bidte. Hvorledes Fla- 
germusen bider, lader sig ikke angive aldeles sikkert; man 
ved kun, at den sætter sig med halvaabne Vinger, skyder 
Haarene lidt fra hinanden, trykker den vortede Hage tæt 
til og begynder at suge; Saaret er en lille rund flad Grube, 
der ikke seer ud som et skarpt Bidsaar. Jeg troer, at Aab- 
ningen først dannes, efter at Flagermusen har suget et lille 
Stykke Hud noget i Vejret, derved at den afbider Spidsen 
eller bider Hul i denne med de to spidse mellemste For- 
tænder i Overmunden, ikke med Hjørnetænderne, hvis Form 
og Stilling ikke gjøre dem skikkede dertil; snarere tjene de 
det hvilende Hoved til en Slags Støtte. Har Flagermusen 
suget tilbørlig, falder Stedet sammen og danner som Følge 
af Slappelsen den lille Grube, som man seer. Efterblød- 
ningen er aldrig meget stærk; en smal tør Blodstribe er 
alt, hvad man seer. Jeg har aldrig hørt, at Dyr ere døde 
af Blodtabet; de blive nok svækkede noget, naar dette gjen- 
tages flere Dage, især fordi der i den kolde Aarstid ingen- 
steds er rigeligt Græsfoder at faa. Men Døden indtræder 
dog kun ved Overlæsselse, for hvilket Dyret sandsynligvis 
ogsaa vilde være bukket under uden Blodtab, — Efter 
Tschudis Angivelse maa de blodsugende Flagermus være 
meget hyppigere i Peru end i Brasilien. Jeg har aldrig i 
Brasilien hørt tale om eller seet Phyllostomer, der vare saa 
struttende. fulde af Blod; lige saa lidt ved man der noget 
om deres Begjærlighed efter kjødfulde Træfrugter, som, efter 
hvad T. angiver, i Peru er saa stor, at de bide Hul paa 
de modne Bananer og Guyaver, ja endogsaa flagre om de 
afskaarne og i Værelset ophængte Frugtklaser. Noget 
saadant forefalder ikke i Brasilien; man kan der ikke fange 
Phyllostomer med Sommerfugletænger og har Nød nok med 
overhovedet at faa fat paa enkelte Exemplarer af dem.” 
Vi skulle endnu tilføje, at Burmeister ogsaa om- 
taler saavel Glossofagerne som Desmoderne som 
Blodsugere, men uden nærmere at begrunde det ved po- 
sitive Erfaringer. 
