159 
Bid have bibragt dem; og i Rio de Janeiro, hvor alle 
Hestestalde ere aabne paa Grund af Heden, maa man om 
Natten tænde Lamper i dem og ophænge viftende Tøjer for 
at fordrive Blodsugerne. Jeg har selv undersøgt mange 
saadanne Saar paa mine egne og andres Ride- og Lastdyr 
og fundet, at de alle ere af samme Beskaffenhed. De ligne 
nemlig aldeles ikke de Saar, der bides af et Rovdyr med 
smaa Fortænder og store spidse Hjørnetænder, hvor man i 
Almindelighed seer fire Huller, som hidrøre fra Hjørnetæn- 
derne. Ved slige af et Rovdyr bibragte Saar finder der i 
Keglen intet Substanstab Sted, og en Blødning indtræder 
kun, naar Hjørnetænderne ere trængte altfor dybt ind og 
have beskadiget de større Kar. Efter Biddet af mindre 
Rovdyr f. Ex. Væselen flyder der saaledes kun meget lidt 
Blod, og Saarrandene lukke sig snart. — De fleste Blad- 
næsers Tandbesætning ligner nu ved Fortændernes Lidenhed 
og Hjørnetændernes betydelige Udvikling aldeles Rovdyre- 
nes, og de Saar, som hidrøre fra dem, have derfor ganske 
den ovenfor skildrede Beskaffenhed, noget som man har 
god Lejlighed til at overbevise sig om, naar man fanger et 
af disse meget bidske Dyr. Derimod ere de Saar, som 
man seer paa de af Blodsugerne bidte Heste og Muldyr, af 
en ganske anden Beskaffenhed. De danne en lille aflang, 
svagt fordybet Flade: Snitfladen er ikke lodret paa Over- 
fladen af det bidte Sted, som ved Saar efter lange Hjørne- 
tænder, men temmelig parallel dermed. Man kunde frem- 
bringe et lignende Saar, naar man med en lille Tang vilde 
løfte Huden lidt i Vejret og skjære den rask af med en 
Barberkniv. Ved et saadant Snit eller Bid, hvormed der 
altid er forbundet et Substanstab, gjennemskjæres en stor 
Mængde fine Hudkar og der indtræder straks en stærk og 
vedvarende Blødning. Ere Heste blevne bidte om Aftenen 
eller om Natten af Blodsugere, vil ikke sjelden endnu næ- 
ste Morgen Blodet flyde som en smal Stribe ned ad deres 
Hals eller ned ad Skuldrene og Forbenene lige til Jorden. 
Slige Saar kunne kun frembringes af store skovldannede og 
meget skarpe Fortænder; men en saadan Tandbesætning 
findes kun hos de to nærstaaende Slægter Desmodus og 
Diphylla, og jeg er derfor aldeles overbevist om, at de ere 
de. to eneste blodsugende Slægter blandt alle Flagermusene, 
og. at alle Fortællinger om andre blodsugende Flagermus 
bero paa Fejltagelser eller Misforstaaelser. Slægten Di- 
phylla er jeg ikke stødt paa, men Desmodus rufus har 
jeg samlet i stor Mængde; den lever i Almindelighed i 
stort Selskab i Klippehuler, men undertiden træffer man 
