177 
alle Kanter. Det allerførste Udviklingstrin efter deres 
Fødsel tilbringe de under Beskyttelse af Moderdyrets 
Skaller, idet de ved Hjælp af et med svingende Fimre- 
haar besat Svømmesejl mylre omkring i det Vand, der 
omgiver Østersens Gjæller (det saakaldte Skjæg) og 
Kappebræmme. Naar Moderøstersen aabner sine Skaller, 
føres Yngelsværmen, der nærmest seer ud som Krudtstøv, 
ud i Havet og overgives til sin Skjæbne. De fimre liv- 
lig omkring, stadig ved Hjælp af deres Svømmesejl, og 
rives afsted med Strømmen. Utallige Sværme gaa til- 
grunde som Føde for Fisk og andre Havets Beboere, 
men selv de, der undgaa Ødelæggelsen ad denne Vej, 
ere dog ingenlunde sikre. Efter endnu nogen Tid at 
have holdt sig oppe og være blevne førte af Strømmen 
(hvorlænge ved man ikke og hvorlangt endnu mindre) 
svinder deres Svømmeapparat ind, de miste Evnen til at 
holde sig svævende i Vandet og synke tilbunds. Dette 
Øjeblik er af afgjørende Betydning for deres Liv, thi af 
Bundens Beskaffenhed paa det Sted, hvor de synke, af- 
hænger det for en stor Del, om de skulle dø straks, 
eller om deres fremtidige Tilværelse skal blive. af kortere 
eller længere Varighed. Dersom Bunden paa det paa- 
gjældende Sted er blød, 9: bestaaer af forraadnede Plante- 
dele eller løst Lerdynd, synke de smaa Østers (de ere 
endnu ikke nær saa store som et Knappenaalshoved) ned 
i Bundmassen og omkomme. = Dannes Bunden af løst, 
bevægeligt Sand, kunne. Østersungerne endnu i nogen 
Tid fortsætte deres Liv, men dog stadig med Fare "for 
at blive levende begravne; thi intet borger for, at den 
første den bedste Strømsætning ikke hvirvler saaledes 
op i Sandet, at dette lægger sig over dem og dræber 
" dem. Kun naar Bunden paa det Sted, hvor Yngel- 
