181 
intet bevist, Bundforholdene mod Øst ere aldeles uskik- 
kede for Østersliv, thi derfindes næsten overalt blød Mudder- 
bund, hvorimod det vestlige Parti frembyder en Mængde 
fortrinlige Lokaliteter. Der er intet til Hinder for at 
antage, at utallige Sværme af Østersyngel ere komne 
ind med Strømmen fra Øst og gaaede tilgrunde i Mud- 
derbunden, men der er ligsaalidt noget naturstridigt i at 
tænke sig, at nogle enkelte Individer eller en enkelt Sværm 
er ført af Strømmen saa langt imod Vest, at Østerserne 
have fundet de nødvendige Betingelser for deres Tilværelse, 
Afstanden fra Hals til Normandshage er vel betydelig, 
men nåar man sætter Strømmens Hurtighed til blot 2 
Mile i Timen og beregner det Tidsrum, der hengaaer 
imellem Østersungens Udslipning fra Moderdyret og det 
Øjeblik, da den synker tilbunds, til et Døgn, saa vil 
man finde, at Muligheden af en Indvandring fra Øst ikke 
er modbevist. Man vilde maaske indvende, at dersom 
en saadan virkelig havde været mulig, saa maatte det 
synes i høj Grad paafaldende, at den ikke tidligere havde 
fundet Sted, da den Vej jo altid havde staaet aaben, 
men en Indvending som denne vilde være temmelig intet- 
sigende, medmindre man samtidig kunde føre Beviset 
for, at Gjennembruddet ved Agger ikke havde medført 
væsenlige Forandringer i Strømforholdene, og at de øvrige 
Faktorer, der spille en Rolle i Østerslivet (f. Ex. Van- 
dets Saltholdighed) ikke ved samme Katastrofe vare 
blevne modificerede til Gunst for Østerserne. Et saa- 
dant Bevis hører imidlertid til Umulighederne, idet Lim- 
fjorden, førend Gjennembruddet fandt Sted, tvertimod 
maatte betragtes som en Række Ferskvandssøer med 
fælles Udløb mod Øst. 
