196 
de iforvejen have været Gjenstand for et stærkt Fiskeri. å 
Man skulde have troet, at de Folk, hvem Østersfiskeriets å 
Opkomst nærmest maatte ligge paa Sinde, af al Kraft 
vilde have arbejdet i den Retning, og naar man seer 
hen til den gjennem Aarenes Løb stadig tiltagne Pro- 
duktion, saa kunde man fristes til at tro, at Bestræbelser 
af denne Natur virkelig havde fundet Sted efter en ikke 
ringe Maalestok. Jeg beklager at maatte udtale, at det 
ikke er lykkedes mig at faa Øje paa slige alvorlige Be- 
stræbelser. Den tiltagende Mængde af Østers, der Aar 
for Aar fiskes i Limfjorden, skyldes ene og alene Fjor- 
dens naturlige Rigdom. Fra Statens Side er der gjort 
Forsøg paa at fremkalde kraftig Bistand af de rette 
vedkommende, dels ved at fastsætte visse Bestemmelser 
i Forpagtnings-Kontrakterne angaaende Bankernes til- 
børlige Fredning, Forbud mod Salget af Smaa-Østers 
og Tilintetgjørelsen af Østersernes Fjender, dels ved 
Løftet om meget betydelige Præmier for 'hvilkesomhelst 
væsenlige Forbedringer af Østersfiskeriet. Det vilde føre 
altfor vidt, hvis jeg her vilde indlade mig paa en Kritik 
af den Maade, paa hvilken disse og andre Bestemmelser 
i Forpagtnings-Konditionerne ere blevne fortolkede eller 
overholdte, men jeg troer dog at være i enhver Hen- 
seende berettiget til at fremdrage en enkelt herhen 
hørende Kjendsgjerning, hvis Belysning maaske vil være 
af nogen Interesse for Dem. Jeg sigter herved til Østers- 
fjendernes Ødelæggelse, hvorom det i Kontrakten hedder 
saaledes: »Det paalægges Forpagteren at drage Omsorg 
for, at hans Fiskere, naar de fiske Østers, medbringe 
til Land de Korsfisk og andre for Østersavlen skadelige 
Sødyr, som de under Fiskeriet drage op fra Fjord- 
bunden«. Det er ingen Hemmelighed, at denne For- 
