248 
Kometernes fysiske Beskaffenhed søger Hevel at mægle 
imellem de to gamle Theorier, idet han antager, at de 
opstaa i det yderste af Planeternes og Jordens ÅAtmo- 
sfærer og i Spiraler gaa ud i Verdensrummet. Komme 
de i Nærheden af Solen, tvinges de til at bevæge sig 
»in motu parabolico«, hvorved han dog blot synes at 
mene, at deres Baner ere krumlinede, uden at ville paa- 
staa, at de ere Kurver med de mathemathiske Egen- 
skaber, des karakterisere en Parabel). 
Men den Tid var nu kommen, da Beskaffenheden af 
Kometernes Baner endelig skulde blive bekjendt. I Slut- 
ningen af Aaret 1680 og de første Maaneder af 1681 
viste der sig en meget stor og pragtfuld Komet, hvis 
uhyre Hale strakte sig over den halve Himmelhvælving. 
Dén observeredes af mange Astronomer (ogsaa af Hevel, 
uagtet hans Observatorium Aaret forud var blevet øde-«…. 
lagt ved Ildebrand), og af Observationerne udledte 
Dørfel, en Præst i Plauen i Sachsen, at Kometens 
Bane var en Parabel, i hvis Brændpunkt Solen 
havde Plads. Hermed vare alle Hypotheser og Gjet- 
ninger banlyste for stedse, i alt Fald fra Videnskabs- 
mændenes Verden, thi man fandt straks, at Dørfels 
benyttede Kometfortegnelser ere Pingré's Cometographie (Paris 
1783) og Olbers's Katalog, fortsat til Nutiden af Galle. 
Fy En Parabel er en Kurve, hvori ethvert Punkt (f. Ex. M) har 
T samme Åfstand fra et fast Punkt F (Brændpunktet) 
ol= se lg somi fra en fast ret Linie L N, der kaldes Pa- 
rablens Ledelinie (FM = MC). En Linie AB 
i igjennem Brændpunktet lodret påa Ledelinien 
| TR B kaldes Aksen. Parablen bestaaer af to uendelige 
Grene, der støde sammen i Toppunktet ÅA og 
<& ere symmetriske med Hensyn til Aksen. . 
