260 
Efter Betragtningen af Kometernes Baner og deres 
Bevægelse i disse skulle vi nu gaa over til at under- 
søge de ydre Fænomener ved deres Fremtræden, deres 
Udseende og Skikkelse. Som oftest viser en større 
Komet sig som en aflang, lysende Taage, der henimod 
den ene Ende fortætter sig til en stærkere lysende rund 
Kjærne, omgiven af et rundt Taagehylster , Hovedet, 
hvorfra den svagere lysende Hale udgaaer. De mindre 
Kometer, som ere for lyssvage til at kunne iagttages 
uden Kikkert, have i Regelen kun Form af en uregel- 
mæssig Taage, hvis Lys bliver stærkere ind mod Midten. 
Som vi allerede have omtalt, bemærkede Apianus 
først, at Kometernes Haler vende bort fra Solen”). 
Men endnu i det 16de Aarhundrede saa man, at dette 
ikke er korrekt, idet Komethalerne undertiden kunne 
danne næsten en ret Vinkel med en Linie igjennem 
Kometens Hoved til Solen. Tycho Brahe troede at 
kunne opstille den Regel, at Kometernes Haler vende 
bort fra Planeten Venus og ikke fra Solen, men denne 
Regel var aldeles greben ud af Luften, som der ikke 
behøvedes lang Tid til at indse. Derimod har man i 
vort Aarhundrede bemærket, at Komethalerne aldrig 
nøjagtig danne en ret Linie, men ere mere eller mindre 
krummede i en Retning, der er deres Bevægelse i Banen 
modsat. Saaledes efterviste Bessel af Jesuiten Jean 
Baptist Cysat's Observationer, at Kometen 1618 
slæbte sin Hale efter sig i sin Bane. Dette Spørgsmaal 
om Halens Retning er i den nyere Tid blevet undersøgt 
af Winnecke, der er kommen til det Resultat, at 
") Biot har iøvrigt paavist, at Kineserne have lagt Mærke hertil 
over 2000 Aar f. Kr. 
