264 
ders, ja man kunde næsten sige Aartusinders, vilde Fan- 
taseren og lod sig nøje med at undersøge Kometernes 
Bevægelser og iagttage Fænomenerne i deres indre. 
D'Alembert's fyndige Ord: »On n'en sait rien« kunde 
ligesaa godt være sagt om Kometernes Natur som om 
Planetbeboernes Existens. Alle Gisninger og Hypo- 
theser omstyrtedes ved nye Erfaringer; man opstillede 
f. Ex. den Formodning, at Kometerne vare store gjen- 
nemsigtige Taagemasser, men denne Forklaring maatte 
opgives, fordi man, naar en Komet gik over en Fix- 
stjerne, hverken iagttog nogen Straalebrydning eller nogen 
tilsyneladende Formindskelse af Stjernens Lys. Saa 
tænkte man paa flydende Masser, men her mødte man 
samme Hindring som før; kort sagt ingen Hypothese 
kunde fastholdes. Astronomerne vare fuldstændig vaaben- 
løse. ligeoverfor den store Hobs Frygt for, at en eller 
anden Komets Sammenstød med Jorden skulde have de 
skrækkeligste Følger for denne. Først Aaret 1867 bragte 
Klarhed tilveje paa dette før aldeles uoplyste Punkt af 
Astronomien, idet man da, temmelig uformodenlig for de 
fleste, opdagede et mærkeligt Slægtskab mellem Kometerne 
og de periodiske Stjerneskud. 
Stjerneskuddene have i vort Aarhundrede været Gjen- 
stand for større Opmærksomhed end tidligere.  Efterat 
man havde lagt Mærke til, at Avgust og November vare 
de Maaneder, der vare de rigeste paa Stjerneskud, be- 
gyndte man at iagttage disse, idet flere Iagttagere be- 
tragtede Himlen fra forskjellige Steder paa en og samme 
Tid. Hver noterede Tiden for de Stjerneskud, han saa, 
og indtegnede samtidig disses tilsyneladende Baner paa 
et Stjernekort. Ved Sammenligning af saadanne korre- 
sponderende Observationer kunde man da beregne Me- 
