269 
teorets Afstand fra Jorden. Men dette var ikke den 
eneste Frugt af Observationerne. Man bemærkede, at 
næsten alle de tilsyneladende Baner for de Stjerneskud, 
der viste sig i Nætterne den 10de til 12te Avgust, ved 
Forlængelse tilbage over det Punkt, hvor hvert Stjerne- 
skud først var fremtraadt, stødte sammen i et og samme 
Punkt paa Himlen, det saakaldte Radiationspunkt, i Nær- 
heden af Stjernen y i Stjernebilledet Perseus. Man lærte 
da heraf, at disse Meteorer dannede en sammenhængende 
Sværm, der bevægede sig i en bestemt Bane. De Stjerne- 
skud, der aarlig observeredes den 11lte—1åde November, 
viste sig at have et andet Radiationspunkt, nær ved 
Stjernen £ i Løvens Billede. Efterhaanden, som Mæng- 
den af Stjerneskudobservationer blev større og større, 
bemærkede man, at adskillige andre Dage i Aarets Løb 
betegne Tiden for regelmæssig tilbagevendende Stjerne- 
skudsværme. Man gav sig ifærd med at beregne Banerne 
for de Sværme, af hvilke der forelaa flest Observationer, 
og i December 1866 fandt en italiensk Astronom Schia- 
parelli, at der af Observationerne af Avgustsværmen 
fremgik en parabolsk Bane eller maaske en langstrakt 
Ellipse, hvori denne Sværm bevægede sig om Solen i 
retrograd Retning fra Øst til Vest. Schiaparelli blev 
ved Banens Form ledet paa den Tanke, at der var et 
Slægtskab imellem Stjerneskudsværme og Kometer, hvis 
Baner jo ere af samme Beskaffenhed, og efter nogen 
Søgen fandt han, at Avguststjerneskuddene bevæge 
sig netop i selvsamme Bane som den førnævnte 
Komet fra 1862. For denne havde Oppolzer be- 
regnet en elliptisk Bane med en Omløbstid af omtrent 
120 Aar, medens Schiaparelli for hine fandt henved 
