276 
(o i Fig. 1, B og C), såavel paa Sæd- som Æggjem- 
merne, og hvilken Bestemmelse disse have, lære de efter- 
følgende Begivenheder os. Det varer ej længe, saa seer 
man et Sædlegeme vandre ud af Cellen gjennem et af 
Hullerne (Fig. C, s), flere følge efter den, og tilsidst 
begive hele Skarer sig paa engang ad denne Vej ud i 
det omgivende Vand. Her er deres Bevægelser i Begyn- 
delsen svage; de klæbe fast ved hverandre og vakle i 
Fællesskab frem og tilbage, men snart blive Bevægelserne 
kraftigere, og med uendelig Livlighed sprede de sig i alle 
Retninger; endnu er der nogle Fanger tilbage i Moder- 
cellen, som gjennemstrejfe denne paa kryds og tværs, 
men tilsidst lykkes det ogsaa disse at finde Døren, der 
fører dem ud til Frihed, og Sædgjemmet er tomt. Sæd- 
legemernes Bevægelser ere højst karakteristiske; naar de 
ere raskere, se vi dem nemlig dreje sig om deres Tvær- 
akse, som naar en Stok bliver holdt fast paa Midten 
og hurtig drejet rundt om denne; de egenlige Sværmere 
dreje sig derimod om deres Længdeakse. Samtidig der- 
med bevæge de sig fremad; undertiden kredse de om sig 
selv, uden at komme af Stedet, »som Katten om sin egen 
Hale«; men som oftest kaste de sig afsted i Buer, og 
bevæge sig fremad i Spring eller Hop; sjeldnere skrue 
de sig fremad i lige Retning. 
Efter. kort Tids Forløb se vi de befriede Sædlegemer 
forsamle sig omkring Æggjemmerne med Hærskarers. 
Mangfoldighed. Nu nærmer et Sædlegeme sig til et af 
de smaa Huller, der ogsaa havde dannet sig paa disse 
Cellers Væg (0 i Fig. B) og stikker sit lange »Næb« ind 
gjennem den (se s i Fig. B). Ofte er den bagerste Ende 
af dens Krop for tyk til, at den uden Besvær kan slippe 
ind; da skruer den sig med synlig Anstrængelse fremad, 
