277 
idet Næbet uafbrudt arbejder, og idet den presser sin 
elastiske Krop sammen; endelig lykkes det den at 
tvinge sig igjennem og komme ind i. Æggjemmet. Gjen- 
nem de andre Huller (der er ofte indtil seks) ere andre 
slupne ind, de tyndere uden nogensomhelst Besvær og 
uden at støde an mod Cellevæggen straks ved det første 
Forsøg, og i kort Tid ere vel en Snes Stykker komne 
ind og sværme nu omkring Kimcellerne; de kaste sig fra 
den ene til den anden, »som bleve de tiltrukne og fra- 
stødte ved elektriske Kræfter,« saa hurtig, at Øjet 
næppe kan følge dem, og undertiden sætte de da ogsaa 
de flere Gange større Kimceller i Bevægelse, I over to 
Timer har Cohn seet dem tumle sig i Cellen; men efter- 
haanden blive deres Bevægelser dorskere, og tilsidst hæf- 
ter en eller to sig med det farveløse »Næb« lodret (se 
Fig. F) fast til Kimcellen, som det synes til dennes 
farveløse Parti, ganske paa samme Maade som ogsaa de 
to Sværmere hos Pandorina først forene sig med de 
farveløse Forender (se S. 228 Fig. 15, E, F). 
Nu træder altsaa det Spørgsmaal frem, om de stof- 
lig smelte sammen med Kimcellen og optages i den eller 
ikke. Cohn afgjorde ikke dette med tilstrækkelig Be- 
stemthed; han mente dog, at en Del af Sædlegemerne 
ved Gjennemsivning opsuges af Kimcellen, men en for- 
melig Indtrængen af Sædlegemet i denne har han ikke 
bemærket; tvertimod har han seet en Rest af Sædlegemet 
endnu en Tid lang fastklæbet paa Sporens Yderside. 
Følgen af Sædlegemets Indvirkning paa Kimcellen er, 
at et nyt Liv bliver vakt i denne, og den hele Række 
af Omdannelser og Udviklinger, som ere knyttede til et 
levende Væsens Existens, tager sin Begyndelse; det 
første for os mest iøjnefaldende Tegn paa, at Befrugt- 
