289 
legemer, der frit. tumle sig omkring ved Hjælp af en i 
hver Ende anbragt Fimretraad, og af Kimeeller, der af 
Strømningerne villieløst føres omkring; hine samle sig nu 
om. disse, lægge sig i største Mængde op til dem (Fig. 
E) og sætte den mangfoldige Gange større Kimcelle 
i den lystigste Dands; den varer vel en halv Time, 
og Befrugtningen er fuldført, Sporehinden udskilles, og 
Sporen er dannet. Thurets Bevis for, at dette virkelig 
var en Befrugtningsakt, hentede han ej alene fra Ana- 
logier, men ogsaa fra de Forsøg, han anstillede, og som 
t. Ex. viste, at saavel Sædlegemer som Kimcelle gik 
til Grunde, naar de holdtes adskilte. Men Thuret an= 
saa Befrugtningen for at bestaa i en blot Berørings- 
"Indvirkning. Pringsheim gjennemgik og bekræftede 
Aaret efter hans Undersøgelser, men troede ogsaa her 
at kunne paavise den stofiige Blanding og Sædlegemernes 
Indtrængen i Kimcellen. 
Medens Ægsporen i alle de hidtil betragtede Til- 
fælde, lige som Kobbelsporen i de fleste Tilfælde, var 
en »hvilende« Spore, der i kortere eller længere Tid, 
hos mange som Sphæroplea et halvt Aar, maatte holde 
sig i Ro, før den kunde spire, er Tang-Sporen straks i 
Stand dertil (d. e. efter et til to Døgn), og en ny Plante, 
der kan naa til Kjønsmodenhed, synes umiddelbart at 
vokse ud uden mellemliggende Slægtled (se de spirende 
Sporer i F). 
Kaste vi Blikket tilbage paa den hos Pandorina 
forefundne Parring, og sammenligne den med denne hos 
Tangen beskrevne Befrugtning, finde vi baade Lighed 
og Forskjel; Lighed, for saa vidt som to nøgne Celle- 
kroppe frit svømmende i Vandet indgaa den For- 
ening, som fører til Udviklingen af en ny Plante, lige- 
Fjerde Række. III. 920 
