334 
Af dette simple Forsøg lære vi, at den Forsvinden 
af Stof, som under en Forbrænding synes at finde Sted, 
kun er tilsyneladende, at man i Virkeligheden, ved paa 
passende Maade at opsamle Forbrændingsprodukterne, 
vil se, at disse veje mere end det Stof, der brændte. 
Dette Tilskud kan ikke være kommet fra andre Steder 
end fra Luften, og ligesom enhver ved, at Luftens Ad- 
gang er nødvendig, for at en Forbrænding kan finde Sted, 
saaledes vil en nøjere Undersøgelse vise, at det er Luf- 
tens Ilt, der er gaaet i Forbindelse med Lysets Kulstof 
og Brint og derved har dannet Kulsyre og Vand. Det i 
Rørsystemet anbragte Kalk har havt den Opgave at fast- 
holde Kulsyren, medens Klorkalciumet optager Vand; 
derfor vil en særskilt Vejning af hvert af disse Stoffer 
før og efter Forsøget angive os Mængden af Kulsyre og 
Vand. Medens Udvikling af Lys er Forbrændingens mest 
iøjnefaldende Egenskab, bliver dens væsenlige Karakter 
altsaa den, at det er en kemisk Proces, en Iltning, der 
foregaaer, under Udvikling af Varme. 
Gjenoptages Spørgsmaalet, om Varmen i de levende 
Organismer har samme Oprindelse som i Lyset eller 
Ovnen, lader det sig afgjøre ved et lignende Forsøg, som 
det med Lyset anstillede. Vi tænke os altsaa et Men- 
neske anbragt paa Vægtskaalen; det vil da vise sig, at 
efterhaanden som han staaer og trækker Vejret, vil han 
aftage i Vægt og derfor vippes højere og højere op af 
Vægtlodderne paa den anden Skaal.  Åander han der- 
imod i det førbeskrevne Rørsystem med Kalk og Klor- 
kalcium, vil hans Side af Vægten blive tungere og tungere, 
og han vil synke. Undersøges Kalken, vil det vise sig, 
at den har optaget Kulsyre, medens Klorkalciumet vil 
have optaget Vand, og en Undersøgelse af den udaandede- 
