340 
ogsaa den for Nervevirksomheden nødvendige Elektricitets- 
udvikling har sit Ophav. 
De ovenfor omtalte Undersøgelser gjøre det sand- 
synligt, at de kulstofholdigste Fødemidler have den 
største Varmeproduktionsevne. Derfor blive Fedtstofferne 
i denne Henseende at stille i Spidsen, ligesom de ogsaa 
instinktmæssig foretrækkes til Næring i de kolde Kli- 
mater, hvor en stærkere Varmeudvikling er nødvendig 
til at vedligeholde Egenvarmen. Af lignende Grunde 
foretrækkes de fede Spiser af dem, der have strengt 
Arbejde og derfor behøve den forøgede Varmeudvikling 
for at omdanne den til mekanisk Kraft. Efter Fedt- 
stofferne komme de saa kaldte Kulhydrater, hvortil Mel- 
stof og Sukker høre, medens Kjødet og de dermed be- 
slægtede Næringsmidler have mere Betydning for Vævs- 
dannelsen end for Varmeudviklingen. Saaledes vil der 
ved udelukkende Kjødnæring behøves særdeles store 
Mængder for at kunne deraf producere den nødvendige 
Varmemængde. Indtages i længere Tid ingen Føde, maa 
det til Frembringelse af Egenvarmen nødvendige Brændsel 
tages af Legemets egne Væv, og ved denne Lejlighed. 
viser det sig ogsaa, at det, som først bliver forbrugt, 
er Fedtet, og først naar dette er gaaet med, gaaer det 
i en væsenlig Grad ud over de andre Væv. 
Varmeudviklingen er altsaa, for i Korthed at sammen- 
fatte disse Meddelelsers Hovedindhold, saavel i Dyre- som 
Planteverdenen Resultatet af kemiske Processer, blandt 
hvilke Iltning af Kulstof har den største Betydning. 
En levende Organismes Varmegrad er afhængig ikke 
alene af den Varmemængde, som produceres, men ogsaa af 
det Varmetab, der finder Sted. Den harmoniske Vekselvirk- 
ning af disse 2 Faktorer betinger den konstante Varmegrad. 
