345 
disse Steder ikke i den Grad ere tilgængelige for Patte- 
dyr, selv ikke for de mindre, saa at Lopperne ikke 
kunne formere sig der og omsider maa dø ud«. Det er 
især Rengger, som har betonet, at Sand-Loppen ikke 
findes paa aldeles ubeboede Steder, som hverken besøges 
af Mennesker eller Husdyr; overalt hvor Mennesket 
trænger frem, indfinder den sig derimod, men forsvinder 
igjen efter nogen Tids Forløb, naar Besøget ikke gjen- 
tages. Dog siger en fransk Læge, som har gjort sine 
Erfaringer netop i det samme Land, at man træffer den 
saa langt ude i Skoven og paa Stepperne, at man for- 
bavses derved; men selv derhen kan den jo gjerne være 
bragt af Mennesker eller Husdyr, uden at det aldeles 
bestemt lader sig paavise, at det har været Tilfældet. 
De fleste ere enige om, at i det frie findes den ikke, 
hvor Jordbunden er stenet eller sumpet, kun hvor den 
er løs og let, mest derfor paa sandige Steder, f. Ex. 
paa Strandbredden. Paa de lavere liggende Steder ville 
de aarlige Oversvømmelser i alt Fald fordrive Lopperne og 
drukne Larverne og Puperne. Paa Urter, Træer og Buske 
er Bonnet, der har syslet saa overmaade meget med disse 
Dyr, den eneste, der har iagttaget dem. Lige saa lidt 
som de taale Regn eller Væde, taale de efter sigende 
at udsættes umiddelbart for Solstraalerne; de ynde derfor 
mørke Steder og ere især i Bevægelse om Natten, og endnu 
mere skjulte leve Larven og Pupen, som vi siden skulle 
faa at se. I Husene træffer man egenlig kun Sand-Loppen 
i underste Stokværk, i Støvet, Asken, Gulvsprækkerne 
0. s. V.; i de øvre kommer den kun, hedder det, naar 
den ligefrem bringes derop af Mennesker eller Husdyr. 
Negernes og Indianernes Hytter, alle Værksteder, Fabriker, 
Kaserner og Hospitaler ere især hjemsøgte af Sand- 
