307 
Æg, i død eller døende Tilstand. — De i og for sig aldeles 
usandsynlige Angivelser af næsten alle ældre rejsende 
(endogsaa Rengger og Tschudi, for blot at nævne to 
af de berømteste), at Sækken skulde briste i Huden og 
Larverne sprede sig om i Saarets Omgivelser og der 
udvikles til nye Sand-Lopper, have, som man maatte 
vente det, vist sig aldeles ugrundede. De fleste, som 
oftere have udtaget den udspilede Hun af dens Hule, 
ville have lagt Mærke til, at saa snart det svageste Tryk 
blev udøvet paa Sækken, f. Ex. med Naalen, traadte et 
fuldmodent Æg ud, hvilket viser, at Ægene ikke kunne 
være bestemte til at udvikles i Moderens eller Værtens 
Legeme. De talrige Ægkim, som udfylde den gaffel- 
dannede Æggestok, udvikles i den Orden, at det modneste 
Æg altid ligger nærmest ved Udgangen og drives ud ved 
Trykket af de andre, alt som disse vokse til, førend der 
endnu er begyndt nogen Fosterdannelse i dem; efter- 
haanden som Ægenes Udførsel skrider frem, maa jo 
rigtignok dette Tryk ophøre, og det er vel muligt, at 
de sidste blive tilbage uden at udvikles og dele Skjæbne 
med Moderens hendøende Legeme. 
Deneneste, der har oplyst Sand-Loppens Forplantnings- 
ogUdviklingshistorie, erBonnet; han har endog oftere iagt- 
taget Parringen under Mikroskopet. Den skal vare 3—10 
Minuter, foregaaer i Almindelighed i Mørke, aldrig om Dagen; 
som oftest nede i det Sand eller de Savspaaner, hvori han 
holdt sine Forsøgsdyr. Ægenes Udvikling medtager 6—7 
Dage. I Henseende til Æglægningen er denne Forfatter 
i øvrigt af en noget anden Mening end de fleste andre 
Iagttagere; det normale Forhold er efter hans Mening det, 
at Ægene først lægges, efter at Moderloppen atter har 
forladt sin Værts Legeme, hvilket — for saa vidt Snyl- 
