358 
teren ikke udtages ved Konst — kun kan ske derved, at 
den gaaer bort med den afskallende Overhud, Han har 
i alt Fald »over hundrede Gange« seet ægsvangre Hunner 
efter at være udtagne af deres Huler lægge deres Æg, 
d. v. s. give dem fra sig ved Hjælp af Bagkroppens 
Sammentrækninger, et for et, til de. dannede en lille 
Hob. I Begyndelsen gaaer Æglægningen ganske rask, 
omtrent 1 hver Minut; efter at en halv Snes Æg ere 
lagte kan der indtræde Pavser, hvorefter der fortsættes 
dermed igjen; senere indtræde disse Pavser hyppigere. og 
blive længere og Sammentrækningerne svagere; tilsidst 
standser det med et forgjæves Forsøg paa at lægge et 
Æg, og Dyrets Liv er forbi med det samme.. Hvad .der 
bestyrker ham i den. Opfattelse, at en Æglægning, før- 
end Snylteren er udskilt af Værtens Organisme, er en. 
Undtagelse og ikke, som man ellers antager, Reglen, er 
den Erfaring, som han gjorde, at det aldrig vilde lykkes 
ham at holde Liv i Larverne, hvad han saa forsøgte at 
fodre dem med (Blod, Kjød, Plantedele. 0. s. v.), und- 
tagen naar han lod dem beholde Moderens døde Legeme 
(»Sækken«); den fortærede de tilligemed de ikke. lagte 
Æg i denne, og saa udviklede de sig til Puper og disse 
igjen til fuldkomne Insekter. Alligevel benægter han 
ikke, at Larverne under naturlige Forhold kunne udvikle 
sig uden at have Moderlegemet at leve af; han antager 
ligesom andre, at de leve af allehaande organisk Affald i 
de Bunker af Støv, Fejeskarn og andet Snavs, hvori 
mange Erfaringer tale for, at de under sædvanlige For-= 
hold leve og udvikle sig"); og allermindst maa man i 
”) I Lima ere Sand-Lopperne saaledes tagne stærkt af, efter at man 
har indført at befri Gaderne for det Lag Muldyrskårn, som 
tidligere dækkede dem. | 
