361 
” sig til en anden fransk Læges, Levachers, udstrakte 
Erfaring i Vestindien. 
" Saalænge Snylte-Loppen kun arbejder i Overhuden, 
mærker man den ikke; først naar den naaer Læderhuden, 
. føler man en ubetydelig Kløe, der er saa langt fra at 
være "pinlig, at der tvertimod er Folk, som finde den 
ret behagelig og derfor lade et Par Dage gaa hen, inden 
de befri sig for Snylteren;: Evropæere eller andre frem- 
mede, der først for nylig ere komne til Landet, lægge i 
Reglen ikke engang Mærke til den, og det er først, naar 
man oftere har gjort dette Snyltedyrs personlige Be- 
kjendtskab, at man lærer at blive opmærksom paa dette 
allerførste Kjendetegn paa dets Nærværelse i sit Legeme. 
Men det varer ikke længe, inden denne Fornemmelse 
gaaer over til en stikkende Smerte, der snart bliver 
aldeles utaalelig; der er ikke længere Tale om at sove 
(hvis Anfaldet har fundet Sted om Natten); man maa 
staa op og befri sig for sin Plageaand, før faaer man 
ikke Ro. I Begyndelsen føles Smerten kun af og til; 
der er Pavser deri, svarende til Pavserne i Insektets 
Arbejde; men alt som Insektet svulmer op, og de bløde 
nerverige Væv trykkes af den sig udviklende Sæk, bliver 
Smerten baade heftigere og mere vedvarende. Er det, 
som hyppigst er Tilfældet, Foden, som er angreben, er 
det umuligt at gaa paa den eller beholde Støvlen paa. 
I Begyndelsen seer man alligevel ikke noget udvortes 
" Tegn paa, at der er nøget galt paa Færde; først naar 
Sækken begynder at udvikle sig, bliver man en lille sort 
Prik vaer temmelig dybt under Overhuden, som endnu 
ikke har hævet sig i Vejret eller i nogen Henseende 
undergaaet nogen Forandring; det er næppe nok, at man 
med Lupen kan opdage den fine Aabning, hvor igjennem 
