386 
nytte Lim, Husblas, Tragant eller Gummi hertil, men ingen 
af disse Substantser kunde udholde Prøven. Senere søgte 
man at forbedre Grafitten ved at smelte den sammen med 
Mineralier, idet man satte 30—40 pCt. Svovl til den.… Men 
Svovlet gjorde Grafitten altfor sprød, og de hermed frem-. 
stillede Blyanter gave knap en tydelig Streg. Endelig faldt 
man paa en Sammensætning med Spydglands, hvorved man 
rigtignok fik en Masse, der i sit ydre stod den rene: Grafit 
meget nær, men som kun gav daarlige Resultater som 
Skrivemateriale. I 1798 faldt man paa i Frankrige at be- 
nytte Leret som Bindemiddel. Ved denne Tilsætning sparede 
man ikke blot en Del af det kostbare Materiale, men gjorde 
ogsaa Fabrikationen simplere, saa at Blyanterne kunde 
sælges til en billigere Pris, ligesom man ogsaa opnaaede at 
fremstille Blyanter af forskjellig Haardhed, men dermed vare 
dog langtfra ikke alle Fordringer tilfredsstillede, 
Da lykkedes det Johann Lothar Faber i Stein ved 
Nurnberg at fuldkommengjøre Produktet saaledes, at han 
kunde fremstille Blyanter af alle. Haarhedsgrader, som i 
Finhed nærmede sig til de ægte gamle Cumberlands-Blyanter. 
" Den Fabrik, han ejede, og hvis Ledelse han havde overtaget 
i 1839, var allereds anlagt i 1761 af hans Oldefader Kaspar 
Faber, og dens aarlige Omsætning udgjorde, da han overtog 
den 12,000 Gylden. Han begyndte at forfærdige bedre 
Kvaliteter, og da Kjøbmændene i Nirnberg ikke vilde for- 
handle disse paa Grund af deres højere Priser, berejste han 
selv en stor Del af Evropa for at knytte selvstændige 
Handelsforbindelser. Hans Bestræbelser kronedes med et 
saadant Held, at han efter 10 Aars Forløb kunde anlægge 
et Filial i New-York og oprette Agenturer i Paris, Italien, 
Rusland og England, saa at hans Produkt blev udbredt paa 
Verdensmarkedet. — Men endnu havde Fabriken dog ikke 
naaet sit Højdepunkt; det skete først, da den ved en over- 
raskende Opdagelse kom i en ualmindelig heldig Stilling. 
Der indtraf nemlig pludselig den uventede Efterretning, at 
man havde fundet, hvad man i England saa længe forgjæves 
havde søgt, og som var uundværlig for Fabrikationens Frem- 
gang, — nemlig en ny Grafitgrube. En russisk Handels- 
mand, Johan Peter Alibert, havde foretaget en Under- 
søgelsesrejse i det østlige Sibiriens bjergrige Skovegne 
for at finde Guld. Han undersøgte Sandet i flere Floder 
og stødte tilfældig i en af Bjergkløfterne ved Irkutsk 
paa Brudstykker af ren Grafit. Alibert indsaa straks, 
hvor vigtigt dette Materiale var, og anstillede nøjagtige 
