406 
sin Hjortehals stolt oprejst, men saa snart det bliver 
uroligt, kaster det Hovedet højt ivejret for at se sig 
tilbage og løfter Halen op. Hingsten er overordenlig 
paåaapassende og holder sine Hopper omhyggelig sam- 
lede... Naar et Medlem. af Hjorden seer ; noget i…det 
fjerne, springer Hingsten frem og søger spejdende ad 
Omveje at nærme sig Gjenstanden saa meget, at den 
kan erkjende Farens Beskaffenhed. Undertiden strejfer 
den to eller tre Gange forbi Jægeren, naar han udstrakt 
paa Jorden ligger paa Lur efter den, og mangen Gang 
bliver den ogsaa ved en saadan Lejlighed skudt; men 
mærker den i Tide Faren, saa driver den sin efterladte 
Hjord med utrolig Hurtighed paa Flugt. Mongolerne 
holde Dshiggetajen for det. hurtigste af alle vilde Dyr, og 
Thibetanerne give Ildens og Krigens Gud den til Ridehest. 
En stærk Hingst synes at være aldeles nødvendig, 
for at en Hjord kan bestaa. Bliver Anføreren skudt, 
adsprede Hopperne sig, og der er da god Jagt paa dem, 
fordi de langtfra ere saa aarvaagne og paapasselige som 
Hingstene. Men ogsaa den Tid, hvori Hjordernes An- 
førere slaaes, benyttes af Tunguserne til Jagt. 
»Naar Jægeren«, fortæller Radde videre, »vil dræbe 
dette meget sky Dyr, begiver han sig tidlig om Morgenen 
ridende paa en lysegul Hest ind i Bjergene. Igjennem de 
øde Strækninger, hvor Murmeldyrene sole sig paa deres 
Høje, og hvor Ørnene kredse højt oppe i Luften, rider 
han langsomt over Bjerg og Dal. Saa snart han har 
naaet en Bjergtop, skuer han ud i det fjerne for at 
se, om ikke en mørk Plet skulde røbe ham det ønskede 
Vildt. Har han opdaget noget saadant, rider han rask 
nærmere. Vejen er lang, thi han tør kun ride i Dalene 
og imod Vinden. Paa den Høj, der. er nærmest. ved 
