409 
særegen Årt. Disse Dyrs Levevis er unegtelig ganske 
forskjellig. Pallas siger udtrykkelig, at Dshiggetajen 
sjelden søger Bjergene, og at der paa Grændsen af 
Daurien ligger høje og klippefulde Snebjerge, igjennem 
hvilke den aldrig plejer at drage, imedens Kiang”en netop 
strejfer om paa Himalayas højeste Toppe, findes i Kløfter, 
som "kun yderst sjelden besøges af rejsende, og gaaer 
til Højder, hvor foruden den kun Moskusdyret og Grynte- 
oksen kunne opholde sig. Hidtil er Dyret endnu for lidt 
kjendt, til at vi med Bestemthed kunne afgjøre dette 
Spørgsmaal. Ifølge gamle Beretninger er Kiang'en et 
smukt Dyr, der noget ligner Antilopen, har en kraf- 
tig, men smækker Bygning og livlige Øjne, og er over- 
ordenlig rask og dristig i sine Bevægelser, sky, ud- 
holdende og nøjsom, Moorcroft gjorde -sig forgjæves 
Umage for at nedlægge et af disse Dyr. 
De andre vilde Æsler, der leve i det vestlige Asien, 
ville vi her sammenfatte under Benævnelsen Kulan eller 
Gorkur; man har i dem ment at gjenkjende de gamles 
»Onager« 7), som ogsaa flere Gange omtales i Bibelen. 
Efter de gamles Angivelser var »Onager'en« udbredt over 
Lille- Asien, Syrien, Persien og Arabien. Xenofon traf 
den i .stor Mængde i Nærheden af Eufrat. Strabo, 
Varro og Plinius henføre den til Lille-Asien, Marcellin 
+) Det vil sees af »Efterskriften«, at man enten maa holde de for- 
skjellige geografiske Varieteter af det asiatiske Vildæsel bedre 
ude fra hinanden end her er skeet eller forene dem alle med 
Dshiggetajen til en Art. Det er ikke ganske klart, hvilken af 
disse syd- og vestasiatiske Former det er, Brehm nærmest har 
for Øje i sin Beskrivelse af »Kulan'en«. Den her benyttede Af- 
bildning forestiller det indiske Vildæsel, den saakaldte »Gorkur« ; 
Afbildningen er efter et i »Jardin des plantes.… født Exemplar. 
(R. A.) 
