ERR 
bestaaer af bløde, uldagtige, 3 til ÆA Tommer lange Haar 
og ere opstaaende ligesom hos unge Føl. 
I sin Levevis minder det vilde Æsel lige saa meget 
om Dshiggetajen som om den vilde Hest. En gammel 
Hingst anfører Hjorderne, der bestaa af Hopper og Føl; 
dog synes det, at Hingstene ere mindre skinsyge end 
hos de beslægtede Arter; i det mindste skulle i Vandrings- 
tiden ofte flere Hjorder slaa sig sammen, men det er 
rigtignok saa heller ikke sjeldent, at Hingstene komme 
op at bides. Med Hensyn til Hurtighed staaer Kulan'en al- 
deles ikke tilbage for Dshiggetajen. Allerede Xenofon 
beretter, at det vilde Æsel i Løb lader den bedste Hest 
langt efter sig, og de ældre Skribenter omtale ligeledes 
dets Hurtighed. En rejsende, Porter, udtaler sig med 
Beundring om dette Dyr; i Provindsen Fars gav hans 
fortrinlige Jagthund sig påa en Gang til at forfølge 
et Dyr, som hans Ledsagere antoge for en Antilope. 
Man satte øjeblikkelig efter Vildtet i fuld Galop og 
fik ogsaa ved Hundens Hjælp ganske rigtig Øje paa 
det; da saa man til ikke ringe Forundring, at den for- 
mentlige Antilope var et vildt Æsel. »Jeg besluttede«, 
siger P., »paa min overordenlig hurtige Araber at 
ride dette prægtige Dyr op, men alle den ædle Hests 
Bestræbelser vare forgjæves, indtil Vildtet pludselig 
stod stille og gav mig Lejlighed til at betragte det i 
Nærheden. Paa en Gang fløj det igjen med Tankens Fart 
afsted, gjorde Luftspring, slog op og gjorde Løjer, som 
om det ikke i allermindste Maade var anstrengt og 
Forfølgelsen kun var en Fornøjelse for det.« 
Kulan'ens Sandser, navnlig dens Hørelse, Syn og 
Lugt, ere saa skarpe, at det paa aaben Slette er aldeles 
umuligt at komme den nær. Derhos er den overorden- 
