424 
de højere liggende Strækninger, der omgive "den, rejser 
sig pludselig paa Bagbenene og lytter ængstelig til Siden; 
kort sagt: den har tusinde Betænkeligheder. Troer den: 
nu tilmed at kunne spore en Fjende ved Hjælp af Lugten; 
da er det fuldkommen ude med det ædle Dyrs Sjælero. 
Det vil ikke af Pletten. Netop hvor. det staaer, er 
maaske forrige Nat det forfærdelige skeet, at en Løve, 
en Leopard, en Hyæne eller et andet grueligt Rovdyr 
er gaaet tvers over Vejen! Æslet snøfter da, stirrer, 
lurer; Ørene' dreje sig formelig helt om; det er ikke at 
formaa til at'gaa videre, førend endelig en af Folkene 
gaaer foran. Saa følger det efter, thi det er snu nok 
til at indse, at han sandsynligvis vil blive den første 
til at forbløde i det grumme Rovdyrs Kløer, og saaledes 
gaaer det' aldeles beroliget videre. -Paa sine Rejser kan 
Æislet slet ikke undvære nogen af sine Sandser. Binder 
man Øjnene til paa det, bliver det øjeblikkelig staaende, 
ligesom naar man tilbinder eller tilstopper Ørene' paa 
.det, og først naar det faaer fuldkommen Raadighed igjen 
over alle sine Sandser, gaaer det videre. "Kun dets For=" 
libthed kan bringe det til at overvinde alt; - vi" kunde 
ikke faa et gammelt, blindt Æsel, der var bestemt til 
at tjene 'Gribbene til Føde oppe paa Toppen af et Bjerg 
i- Spanien, op dertil uden ved at føre en Æselhoppe 
foran det, sv Nu ledede dets Lugtesands' det, og det 
fulgte med stor Iver efter sin -Veninde. 
Æslet er, som bekjendt, overordenlig nøjsomt, det 
tager til Takke med den sletteste Næring, det tarveligste 
Foder. Det Græs og Hø, som en velopdragen Ko snuser 
til og med Afsky lader ligge, og som ogsaa Hesten med! 
Uvillie forsmaaer, ere endnu Lækkerbidskener for dets 
det nøjes jo endog med Tidsler, tornede Buske og Urter. 
