466 
"Ad 
Oviedo (1547), som ikke siger noget om, at de fange 
Fugle, uagtet den, som han beskriver, uden Tvivl hører til 
den Art i Vestindien, som gjør det stærkeste Væv, nemlig 
Nephila clavipes. Den næste Gang jeg finder ameri- 
kanske Edderkopper omtalte er af Fader Labat (1640) i 
hans Beretning om Bermudas-Øerne, der synes at være 
tagen af et eller andet gammelt engelsk Skrift; han skriver: 
»hidtil har man ingen giftige Dyr fundet der; selv Edder- 
kopperne ere ikke skadelige; man finder meget smukke, 
sirlig tegnede Former med forskjellige Farver, som om 
Sommeren væve saa' stærke Næt, at de smaa Fugle 
blive hængende deri,” hvilket meget godt kan være 
sandt altsammen og rimeligvis ligeledes sigter til en Art af 
Slægten Nephila. Den næste Beretning em amerikanske 
Edderkopper er af Rochefort (1658), der aabenbart sigter 
til det anførte Sted hos Labat, naar han, efter at have givet 
en fortræffelig Beskrivelse af den store brune Edderkoppe- 
form, som nu i Almindelighed kaldes Mygale, ender sin 
Beskrivelse med følgende Ord: ,,,de nære sig af Fluer 
og lignende Kryb, og man har lagt Mærke til, at de 
påa nogle Steder spinde sig Næt, der ere saa stærke, 
at de smaa Fugle, der blive indviklede deri, have Van- 
skelighed ved at fri sig ud af dem. Man siger det 
samme om 'de Edderkopper, der ere almindelige paa Ber- 
mudas- Øerne, og det er meget muligt, at det er den 
samme Årt,"" Af det ovenanførte Sted hos Labat er "det 
imidlertid klart, at denne rejsende ikke havde den ensfar- 
vede brune Mygale for Øje, men en anden stor, smukt tegnet 
Edderkoppeform, rimeligvis en Nephila.& 
»30—40 Aar senere læste nu Marie Sybille Merian, 
at Rocheforts store brune Edderkop fangede Smaafugle i 
sit Væv, og idet hun derfra straks svang sig op til: den 
Slutning, at den ikke fangede dem for ingen Ting, var hun 
saa forekommende at afbilde, om jeg mindes ret, ud af sin 
Indbildningskraft en uhyre Mygale i Færd med at fortære 
en Kolibri paa den allergyseligste Maade%). Derfor kaldte 
”) Macleay citerer aabenbart Md. Merians Værk alene efter Hu- 
kommelsen. Efterslaaer man det, vil man finde, at han gjør hende 
nogen Uret; der er ingen Spor til, at hun har øst enten af Roche- 
fort eller af sin Fantasi. eller at hun overhovedet fortæller andet 
end, hvad hun har hørt i Surimam som en der vel bekjendt Sag; 
at hun selv har seet det, siges derimod ikke. Hendes Ord ere 
følgende (Veranderingen der Surinamschen Insekten, 1719, S. 18): 
»deslige store sorte Edderkopper har jeg ofte fundet paa Gua- 
