469 
at Mygale avicularia ikke fanger Fugle, og skjøndt der 
vistnok ,er flere Ting paa Jorden 'end vor Videnskab 
drømmer om", vil jeg endog gaa saa vidt at erklære mig 
for vantro med Hensyn til, at der overhovedet skulde gives 
nogen Edderkop, der fanger Fugle.” 
Saavidt Macleay. Til de reisende, der have udtalt 
sig i lignende Retning, hører Grev Langsdorff, der rent 
ud erklærer, at de amerikanske Mygaler ikke fange Fugle, 
og at den gængse Historie derom er aldeles falsk; ,,de danne 
ikke noget Væv, men leve altid i Huller i Jorden.” Da 
han spurgte Brasilianerne, om Mygalerne levede af Kolibrier, 
svarede man ham "med et Udbrud af Latter, at de blot 
glædede deres Bug med store Fluer, Myrer, Bier, Hvepse 
og Biller, hvorom han senere selv havde Lejlighed til at 
overbevise sig%).  Fremdeles Meyer (Reise um die Erde 
1834), som i Chile traf en 71” lang Mygale ædende af et 
Stykke Vandmelon og ligeledes erklærer det for en ren Fabel, 
at de skulde efterstræbe Smaafugle. 
Imidlertid havde man allerede fra den samme Tid Iågt- 
tagelser, der viste, at Mygalerne havde Tilbøjelighed til at 
dræbe og fortære Smaafugle, der sattes ind til dem i Bur, 
lagtagelser, som atter maatte vække Tvivl, om Mygalerne 
virkelig vare saa fri for den imod dem rejste Anklage, 
som man havde ment. En Regjeringraad Schmidt i 
Stettin meddeler saaledes i ,,Spenersche Zeitung" 1834, 
at en Mygale, som var kommen dertil med en Ladning 
Campeche-Træ fra Laguayra, straks greb en af Æget nys 
udklækket Spurveunge med sine Kindbakker, trykkede den 
tæt op til sig, dræbte den ved at udsuge den og forlod den 
først, da den havde forvandlet den til en grødagtig uformelig 
Masse; senere greb den paa samme Maade et Stykke 
Kalvekjød og sugede Vædsken ud af det. Skulde man paa 
Grund af det anførte noget stærke Udtryk (Spurvens For- 
vandling til ,,en grødagtig, uformelig Masse") ville betragte 
denne Berétning med Mistillid, vil i alt Fald en senere Beret- 
ning af Araneologen Doleschall kunne træde i Stedet 
”) Macleay, der gjerne vilde citere Langsdorff som Støtte for 
sin Anskuelse, maa dog hertil bemærke, -at han meget betvivler, 
at en Mygale kan fange noget flyvende Insekt. Ogsaa i et 
andet Punkt maa han berigtige Langsdorff, nemlig naar denne 
siger, ,at de kun forlade deres Huller i meget varmt Solskin 
og da kun i et Skridts Afstand”. Mygalerne ere tvertimod vidt 
omstrejfende Natdyr. Langsdorffs Ytringer turde derfor i det 
hele ikke have megen Beviskraft. 
