471 
Edderkopper, omtrent 8 i Tallet og af en teglstensrød 
Farve, ædende af Aadslet. Fuglen var meget raaden og 
indviklet i Nættet, med Hovedet nedad og Vingerne trykkede 
tæt til Siderne af det omhyllende Spindelvæv, omtrent midt 
i Nættet, medens den gamle Edderkop sad omtrent en Fod 
højere oppe i Vævet. Havde vort Selskab ikke været halvt 
forhungret, skulde vi have puttet Fuglen, Edderkoppen og 
dens Unger i Flasken, men det var mod Slutningen af en 
5 Dages Strejfen om mellem disse stejle med tæt Græs be- 
dækkede Bjerge, midt i Regntiden, uden Senge eller Tæpper, 
saa De kan let tænke dem, at vor Intendantur havde altfor 
stor Ebbe til at kunne afse Brændevin i et saadant Øjemed.” 
Hin Iagttagelse af Macleay kunde ikke andet end 
styrke Mistanken om, at der dog kunde være noget sandt i 
den gamle Beretning om Mygalerne som Fugledræbere, uagtet 
man maatte give ham Ret i, at der ingen Analogi-Slutning 
kan drages.fra de Edderkopper, der væve et Fangenæt højt 
oppe i Luften mellem Træerne, til dem, der hverken væve 
Fangenæt eller komme paa Træerne. Uagtet Macleay selv 
havde maattet modificere sin første Paastand og selv havde 
sat en sikker Iagttagelse af en Fugle fangende Kors-Edder-. 
kop i Stedet for det løse Sagn om Fugle fangende Mygaler, 
fastholdt han dog fremdeles sin Paastand, at Md. Merian 
havde fortalt og afbildet en bevidst Usandhed, og at hver- 
ken Mygalerne eller Nephilerne (som dog væve et stærkt 
Fangenæt) give sig af med Fuglefangst, hvilket ogsaa hos den 
nyhollandske Epeira antoges at være en sjelden og tilfældig 
Afvigelse fra den sædvanlige Insektjagt (Græshopper og 
Sommerfugle). Fuldstændig frikjendt for den mod hende 
rejste Anklage for forsætlig Usandhed er den hollandske For- 
fatterinde først bleven i den seneste Tid ved en Iagttagelse 
af en engelsk rejsende, H. W. Bates%). der som speciel 
Entomolog og omhyggelig Iagttager af Leddyrenes Liv maa 
betragtes som et aldeles uforkasteligt Vidne i denne Sag. 
»I Cometa (i Brasilien),” beretter han, ,,havde jeg det Held at 
kunne overbevise mig om et Forhold i en stor lodden Edderkops 
Levemaade, af Slægten Mygale, som jeg troer forijener at 
meddeles. Det var enten Mygale avicularia eller en meget 
nærstaaende Art; dens Krop havde en Længde af næsten to 
Tommer, men Benene spændte 7 Tomm., og baade Kroppen 
og Benene vare bedækkede med grove graa og rødlige Haar. 
Jeg blev opmærksom paa Uhyret ved en Bevægelse af det 
”) The naturalist on the river Amazone (1864). 
