472 
paa en Træstamme (af det vedføjede Træsnit seer man, 
at det ikke var et styrtet Træ); det sad tæt under en dyb 
Revne i Træet, over hvilken der var spændt et tæt hvidt 
Væv. Den nederste Del af dette var itu, og to smaa Fugle 
af Finke-Slægten vare indviklede i Stumperne deraf; de vare 
omtrent saa store som en Sisken, og jeg antog dem for at 
være Han og Hun. Den ene af dem var aldeles død, og 
den anden laa under Edderkoppens Krop, besudlet af den 
ækle Vædske eller Spyt, som Uhyret havde udgydt. Jeg 
fordrev Edderkoppen og tog Fuglen, men den døde meget 
snart. — ÅAÅt Arter af Mygale drage ud om. Natten, be- 
stige Træer og udsuge Kolibriernes Æg og Unger er alle- 
rede bleven berettet for længe siden af Palisot de Beau- 
nis og Md. Merian, men da det ikke senere er blevet 
bekræftet, have disse Beretninger tabt i Tiltro; af den Maade, 
hvorpaa de fortælles. synes de alene at hidrøre fra de ind- 
fødtes Beretninger, uden at de rejsende selv. havde været 
Vidne dertil; jeg gjorde imidlertid ligesom Langsdorff 
den Erfaring, at det var noget aldeles nyt for Beboerne der 
.1 Egnen, uagtet Mygalerne ere meget almindelige der. 
Nogle Arter indrette deres Celler under Stene, andre danne 
kunstige Tunneler i Jorden, atter andre bygge deres Huler 
i Hustagene. Nogle opnaa en uhyre Størrelse; en Dag saa 
jeg en hos Børnene af en Indianerfamilie, der samlede for 
mig; de havde bundet en Snor midt. om Livet paa Uhyret 
og førte det omkring i Huset ligesom en Hund.” 
Bates har allerede tidligere meddelt den samme Iagt- 
tagelse i et Brev til det entomologiske Selskab i London 
(trykt i dettes Forhandlinger for 1855); man .erfarer heraf, 
at Mygalen virkelig havde sit Bo i den omtalte Revne i 
Træet, og at Spindelvævet lukkede for Indgangen dertil>). 
") Man vilde maaske ellers snarest have tænkt sig, at Spurvene 
have havt deres Rede i det hule Træ, og at Edderkoppen havde 
spundet Hullet til over dem for at gribe dem, naar de kom frem, 
Man fatter ellers ikke let, hvorledes det er lykkedes Mygalen paa en 
Gang at fange og dræbe begge Spurvene. At Mygalerne over- 
hovedet ikke saa udelukkende ere knyttede til ,,den moderlige 
Jord", som Macleay antog efter sine egne Iagttagelser, frem- 
gaaer- ogsaa af andre Beretninger, Latreille (Annales du Mu- 
seum, 1822) anfører saaledes nogle Iagttagelser af en Kjøbmand 
Goudot paa Martinique, ifølge hvilke Mygalerne ,bygge deres Bo 
i Træernes Revner, under.deres Bark, mellem Stene eller 
paa den ene Side af forskjellige Blade, som ved deres 
Form, Udbredning, Overflade o.s. v. egne sig dertil.”. Som Vidne 
i Sagen contra Mygalerne som Fuglemordere kunde man fremdeles 
