474 
af de ovenfor meddelte Iagttagelser af Macleay, Sherwill 
og Bates, at der i Tropelandene gives enkelte store Edder- 
koppe-Former, som i det mindste af og til, naar Lejlighed 
dertil gives, gribe, dræbe og udsuge mindre Fugle (og Kryb- 
dyr)"); at dette navnlig er Tilfældet med visse Mygale- 
og Epeira- Arter, og at: Navnet »Fugle-Edderkop&. til de 
første af disse ikke kan siges at være saa upassende eller 
uheldigt, som man til en Tid har antaget, om det end 
vilde være urigtigt at antage, at Smaafugle udgjøre disse 
Leddyrs eneste eller vigtigste Føde. — Jo flere Analogier 
man kan finde til et tilsyneladende naturstridigt Forhold, 
desto mere forstaaeligt og naturligt vil det synes, og det 
turde derfor ikke være uden Interesse at nævne endnu en 
bekjendt Iagttagelse af lignende Art, skjøndt dens Rigtighed 
er bleven stærkt omtvistet. 
”) Endnu mindre skulde man vel formode, at Edderkopper gav sig 
af med at fange Fisk. En Hr, Spring meddeler derom til 
»det naturvidenskabelige Akademi i Philadelphia" under 26de Juli 
1859 følgende, der, hvor besynderlig det end kan lyde, sikkert 
ikke kan afvises som en Opdigtelse. ,,En Dag, da jeg spadserede 
med en Ven i en sumpet Skov, hvor der var gravet en Grav af 
omtrent 3 Fods Brede, opdagede vi midt i denne Grav en stor 
sort Edderkop, som gjorde nogle højst besynderlige Bevægelser. 
Ved nærmere Eftersyn viste det sig, at den havde fanget en 
Fisk, som den havde bidt lige foran Rygfinnen, og den stakkels 
Fisk svømmede langsomt rundt eller vred sig som af heftig Smerte. 
Dens sorte Fjendes Hoved var undertiden næsten trukket ned 
under Vandet, men aldrig ganske; dertil syntes Fisken ikke at 
have Styrke nok, men den bevægede sine Finner, som om den var 
mat, og hvilede ofte, Til Sidst svømmede den hen under et Blad, 
der flød paa Vandet, og syntes at forsøge ved at gaa hen under 
det at skubbe Edderkoppen af, men forgjæves. Da de kom i 
Nærheden af Bredden, strakte Edderkoppen pludselig sine lange 
sorte Ben op af Vandet, greb fat i Ujevnhederne paa Gravens 
Sidevægge og begyndte at hale sit Bytte op ad Bredden, Min 
Ven blev staaende for at iagttage dem, medens jeg gik til det 
nærmeste Hus for at hente en Flaske med vid Aabning. -I de 5 
eller 6 Minuter jeg var borte havde Edderkoppen trukket Fisken 
helt op af Vandet, men derpaa vare de faldne ud i dette begge 
to, da Bredderne vare næsten lodrette. Der havde været en 
heftig Kamp imellem dem, — og nu, da jeg kom igjen, var Fisken 
allerede halet mere end halvt op paa Land. Fisken var meget mat 
og rørte sig neppe, og Edderkoppen havde aabenbart vundet Sejr 
og halede den langsomt, men stadig, opad. I hele det Kvarter 
eller den halve Time, vi havde iagttaget den, havde den ikke givet 
slip en eneste Gang; gaaende baglænds, med Hovedet vendende 
mod Fiskens Hale, halede den den op under en Vinkel af 452, Hvor 
længe Striden havde varet, eller hvor langt borte fra de kom, er os 
ubekjendt. Edderkoppen var 3 Tomme, Fisken 31 Tomme lang.” 
