VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ÄMBETEN 



101 



Bild. 13. 

 Odobsenus obesus. 



och öfverensstämmer fullständigt med Allens beskrifning och 

 afbildning (Bild 13). 



Af det ofvan sagda framgår, att få 

 af de olikheter, som enligt Allén skulle 

 förefinnas mellan de båda formerna af 

 hvalross, äro så konstanta, att man på 

 grund af dem kunde uppställa tvänne 

 olika arter. 



Den första under Vega-expeditionen 

 antecknade Stillahafs-hvalrossen sågs af 



dr Kjellman hos de tschuktscher, med hvilka vi samman- 

 träffade den 8 september 1878 (69° 25' nordl. lat,, 177° 40' ostl. 

 long.). På morgonen den 11 september 1878, då vi voro i när- 

 heten af kap Ryrkajpija eller Irkajpij, som det vanligen skrif- 

 ves, sågs en hjord af 10 — 12 hvalrossar liggande på ett isflak. 

 Den 19 juli 1879, då vi voro ett litet stycke nordvest om Be- 

 rings sund, såg löjtnant Brusewitz en hvalross på ett isstycke. 

 Följande dagen sågs en annan på mycket långt håll liggande 

 på isen utanför Lawrence-bugten. 



Bild. 15. 



Odobtenus obesus. 



Tänder af hvalross blefvo utbjudna af tschuktscher vid 

 många tillfällen och vid alla tschuktschbyar, som vi anlöpte, 

 samt äfven under öfvervintringen af de tschuktscher, som då 

 besökte oss. 



I närheten af byn Jinretlen hittades på en höjd en hval- 

 ross-skalle (9) med 700 m.m. långa betar (se bild. 11, 12). Tro- 

 ligen hade den blifvit utlagd som offer åt gudarne. På stran- 

 den vid vinterqvarteret och i närheten af tschuktschbyarne, 

 särskildt Ryrkajpija, funnos äfven hvalross-skallar, oftast med 

 uttagna betar. En sådan framställa bilderna 14 och 15. 



Enligt de uppgifter, som jag samlat af tschuktscher, före- 

 kommer hvalrossen längs den af dem bebodda kusten från 

 Berings sund ända till kap Schelagskoj. 



