YEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ÄMBETEN. 



105 



svart med hvitgula elliptiska ringar. Längd från nosspetsen 

 till spetsen af bakre extremiteterna 152 c.m. Specklagrets 

 tjocklek omkring kroppens midt 40 — 45 m.m. I magen fans 

 endast ett exemplar af en Hippolyte och en på midten itu- 

 biten Ammodytes, som tschuktscherna kallade »etsehengerad- 

 lin». Kraniets största längd 171 m.m., bredd öfver kindbågarne 

 105, mellanbalkens minsta tjocklek 5,5 m.m. Till tandbygna- 

 den skiljer sig detta exemplar från det af Lilljeborg beskrima 

 derigenom, att det har en liten spets på l:sta kindtanden 

 framom den mellersta spetsen ; på 2:dra och 3:dje kindtanden 

 i öfre käken deremot ingen märkbar dylik. Denna spets på 

 l:sta kindtanden (dock endast i underkäken) har jag äfven 

 iakttagit på en skalle, som troligtvis härstammar från Ishafvet 

 och förvaras uti Petersburgska Vetensk.-Akad. zoologiska mu- 

 seum under N:o 878. Hos unga exemplar af denna art till- 

 tager mellanbalkens tjocklek eller bredd hastigt bakåt. Der- 

 igenom får det unga djurets skalle en från det äldres betydligt 

 afvikande form, h vilket gifvit anledning till, att man i det 

 Petersburgska museet upptagit alla skallar af Neva-exemplar 

 (alla unga) under namnet Ph. annellata Nilss. och Ishafs- 

 exemplaren under namnet Ph. foetida, anseende dem för olika 

 arter. 



Phoca grcenlandica O. F. Muller. 



Enligt dr Kjellman ] är Grönlandssälen Kariska hafvets 

 vanligaste sälart och skall nästan alltid förekomma uti skaror 

 pä 20 — 30 stycken. En sådan skara kallade fångstmännen för 

 en vö. Under Vega-expeditionen blef denna art ingen enda 

 gång med säkerhet iakttagen. En säl, som vi sågo på afstånd 

 liggande på ett isstycke under färden mellan Jugor schar och 

 Hvit-ön, tillhörde måhända denna art. Huru långt öster ut 

 den går vet jag icke. Ganska säkert är, att den icke före- 

 kommer vid Tschuktschkusten, ty då hade vi ändå någon 

 gång sett skinn eller skallar af den. »The distribution of 

 this species in the North Pacific is not well known. Pallas 

 (under the namn Phoca dorsata) records it from Kamtschatka, 

 where its occurrence is also affirmed by Steller. Temminck 

 mentions having examined three skins obtained at Sitka, hut 

 adds that it was not observed by 'les voyageurs néerlandais* 



1 Jfr Nordenskiöld, Eedogörelse för en expedition till mynningen af 

 .Tcnisej och Sibirien år 1875 (Bihang till K. Svenska Vet.-Akad. Handl. Bd 

 4 N:0 1) pag. 58. 



