VEGA-EXPEDiriOKENS VETENSKAPLIGA Alt B ET EX. 



81 



till vintern öfvergår till grå. I norden får ryggen en blågrå 

 färg, och ju längre man kommer från norra Europa öster ut, 

 dess mörkare blir den gråa färgen, så att den vid Lenas östra 

 tillflöden blir nästan svart. I samma mån som pelsverket blir 

 mörkare, blir det äfven dyrbarare. Det bör dock anmärkas, 

 -att ekorrskinnet förbättras endast till 64° n. br., Ii varefter det 

 allt efter skogarnes öfvergång till tundra förlorar sina goda 

 egenskaper; på tundrorna förekommer ekorren alls icke, eme- 

 dan den der saknar föda.» l 



Spermophilus Parryi Richardson. 2 



Vid vår ankomst till vinterstationen utbjödos omkring ett 

 tjogtal skinn af detta djur. Då det under vintern ligger i 

 dvala, sågs under denna årstid intet lefvande exemplar. Den 

 2Q maj hämtade en tschuktsch en q 71 , som han dödat samma 

 dag vid Rirajtinop i närheten af vinterstationen. Enligt hans 

 utsago hade endast en och annan vid den tiden kommit ut ur 

 sina hålor, de flesta lågo ännu i vinterdvala. Om detta exem- 

 plar har jag antecknat följande: 



Nosspetsen gulaktigt grå ofvan, hvit på sidorna. Hufvu- 

 dets öfre sida gulröd, på hjessan med inblandade hvita och 

 svarta hår. Ryggen gulgrå med hvita och svarta hårspetsar. 

 Lårens yttre sida gulgrå, skiljer sig från ryggens färg der- 

 igenom, att de gulgråa ullhåren träda mer fram och att de 

 långa hårens spetsar äro ljusgula och icke hvita, som på ryg- 

 gen. Hufvudets och halsens sidor, haken, bröstet, fram- 

 benen, lårens inre sida, fötternas undre sida, tårna och pun- 

 gen hvitgråa, de två förstnämnda med svarta stänkhår. 



Buken och mellanfotens öfre sida också gula. Svansens 

 hårbeklädnad på undre sidan tvådelt; håren på undre sidan 

 rödbruna, på sidorna med nästan hvita spetsar, mot svansens 

 ända svarta med hvita spetsar; på öfre sidan äro håren röd- 

 bruna med hvita och svarta spetsar, mot ändan svarta med 

 hvita spetsar. Hårfällen vid roten svart och stötande något 

 i violett. Klorna svarta, mot spetsen horngrå. 



Magsäcken var fyld af fint, söndertuggadt gräs. Bland 

 håren funnos en mängd acarider. Inga entozoa. Den 27 maj 

 såg jag i närheten af byn Jinretlen ett exemplar af detta djur 

 sitta upprätt på bakbenen på toppen af en liten kulle. Derpå 



1 Ibid. p. 42. 



2 Appendix to Parry's Second Voyage, London 1825, pag 316. 



6 



