A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 3 



Det må ej förbises, att mänga al" de äldre namnen i sig 

 innehålla mycket af historiskt intresse. Huru mycket mer 

 t. ex. säger ej det gamla häfdvunna namnet Pestilensrot för 

 Petasites officinalis än det från ett och annat håll föreslagna 

 Pestskråp. Af det förra kunna vi ej blott utan vidare in- 

 se, att roten af ifrågavarande växt blifvit använd som läke- 

 medel mot pesten, utan äfven att detta skedde under de äldre 

 tider, då sjukdomen icke kallades pest utan pestilens. Detta 

 namn innehåller sålunda i sig ett stycke historia och är 

 därför sannerligen värdt att bevaras. 



Betänker man, att den här meddelade förteckningen är 

 den första i sitt slag, så vore det icke att undra öfver, om 

 ett eller annat förbiseende skulle förekomma. Ty det har 

 naturligtvis icke varit möjligt att rådfråga hvarje äfven den 

 minsta uppsats, hvarjämte jag afsiktligt förbigått det mesta 

 af trädgårds- och landtbrukslitteraturen. Jag vågar dock 

 hoppas, att de förbiseenden, som kunna förekomma, icke skola 

 vara af afsevärd betydelse, och jag skall med tacksamhet 

 mottaga hvarje rättelse, som delgifves mig. Att det arbete, 

 som förteckningen kraft, varit mycket mödosamt och tids- 

 ödande, torde inses, om jag anför, att jag för hvarje art gått 

 igenom hela den mig bekanta litteraturen, när så erfordrats 

 ända från Franck. Och då jag varit tveksam om den växt, 

 som denne och öfriga för-linneanske författare med ett namn 

 afsett, har jag måst rådfråga de gamla arbetena af Caspar 

 Bauhinus och Tabernaemontanus. Jag har sålunda icke skytt 

 någon möda, men jag skulle anse denna mer än belönad, om 

 den här meddelade förteckningen vunne gillande. 



Linné upptog, såsom i första delen anförts, de svenska 

 namnen än under rubriken sveds, än under namnet på den 

 provins, i hvilken namnet antecknats. När ett af de förra 

 namnen här anföres, betecknas det med L. ensamt, medan 

 ett från en provins af honom anfördt namn betecknas med 

 L. pr. Vid de namn, som af någon för-linneansk författare 

 anförts och sedan äfven af Linné upptagits, har jag fogat 

 båda namnen, t. ex. Fk, L., angifvande att Linné gillat det 

 redan af den andre (här Franck) använda namnet. 



Liljeblad afled såsom bekant innan tredje upplagan af 

 hans flora ännu var färdigtryckt, men då han i alla fall 

 genomsett ända till och med Decandria (omkring en tredjedel 

 af boken), har jag ej fäst något af seende därvid att åter- 



