2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. NIO 1. 



det svenska släktnamnet Arenpris. När endast ett auktors- 

 nanin inom parentes förekommer, och denna efterföljes af nb.^ 

 angifver detta, att artpreiixet gifvits af anförde anktor, medan 

 jag i föreliggande arbete förenat detta med ett annat släkt- 

 namn, t. ex. Tistelgullfrö (Lbst.) nb. I Landtbruksstyrelsens 

 »normalförteckning» var denna växt upptagen såsom Tistel- 

 skräppa, men då släktnamnet Gullfrö har prioritet, har jag 

 följaktligen användt sammansättningen Tistelgullfrö. 



Anledningen hvarför jag ansett nödigt att företaga ett 

 så mödosamt arbete är den fullkomliga frihet, hvarmed man 

 hittills i fråga om de svenska växtnamnen ofta gått till väga, 

 i det att man ansett sig ha rätt att oberörd af prioritets- 

 lagarna ändra dessa namn efter behag. Måhända skall man 

 handla mera varsamt, när man finner, att ett namn är gifvet 

 af Linné eller af honom blifvit accepteradt, eller när man 

 erfar, att det gäller namn, som ägt bestånd sedan Francks tid,, 

 d. v. s. i mer än tvåhundrafemtio år. 



För öfrigt må i fråga om auktorsnamnen bemärkas, att 

 de icke alltid innebära, att namnet i fråga nybildats af den,, 

 som här anföres såsom auktor, utan blott att det af honom an- 

 vändts. Som vi ej äga någon äldre förteckning än Francks 

 Speculum hotanicum (jämte några af E. Fries anförda gamla 

 manuskript '), kommer denne att stå såsom auktor för många 

 namn, som naturligtvis funnos långt före honom, såsom namnen 

 på trädslagen, t. ex. Ek, Gran o. s. v. Men detta är ound- 

 vikligt, och meningen är ju endast att här anföra namnens 

 förekomst i den botaniska litteraturen. 



Jag har redan i första delen framhållit den varsamhet^ 

 som är af nöden vid utväljande af det lämpligaste namnet 

 då flere föreligga. Medan man å ena sidan måste taga största 

 möjliga hänsyn till prioriteten, får man naturligtvis icke gå 

 till öfverdrift och endast taga denna i betraktande. Ty många 

 af de äldre namnen, särskildt Liljeblads, äro af den beskafi'en- 

 het, att de omöjligen kunna komma till användning. Det är 

 därför vanskligt nog att gå glen rätta medelvägen, hvartill 

 kommer, att man icke kan undgå att äfven fästa afseende 

 vid opportunitetshänsynen, såsom t. ex. i fråga om Klöfver 

 och Väppling, Gullvifva och Oxlägg (1, sid. 68). 



* Harpestrengs af Fries (Bot. Utfl. 2, sid. 129) omnämnda Laege- og 

 Urtebog från 1400-talet3 början har jag, oaktadt dess stora intresse för öfrigt, 

 här förbigått, enär densamma icke är svensk utan dansk. 



