9ß ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



eftei" det gi'ekiska Partheniiim, en med Kainillbloinster närförvandt 

 ört, men mångårifj och med äggrnnda bladlikar, Pijretlirum Parthe- 

 nium Sm. {Matricaria Parthejiium L.). Jfr Mattram.» På sid. 78 

 läses därom: \Mattrani, ni., hildadt af lat. Matricaria (AI. Parthe- 

 nium L.), men vanligen fördt till Battram (se där). Namnet, ofta 

 förekommande i äldre skrifter, är nn utgånget». 



Bertram har emellertid aldrig afsett Matricaria Parthenium L 

 — hvad vi nu kalla Clir}jsanthemnm Parthenium — utan Bertrams- 

 roten, Anacyclus Pyretlirum (L.) DC. Den upptages hos Franck så- 

 som »Pyrethrum, Salivaris, Bertramsrot, Tandrots (i första upplagan 

 Tandört), medan Matram anföres såsom namn pa »Matricaria, Parthe- 

 nium». Hos Arvid Månson finnes ett kapitel (60) om Bertram {Pyrc- 

 thrum), ett annat (99) om Matram. Hoffberg upptager Matram vid 

 Matr. Parthenium, Bertram vid Anthemis Pyrethrum L (= Ana- 

 cyclus Pyrethrum). I de båda första upplagorna af Liljeblads flora 

 upptages Matram såsom svenskt släktnamn för Matricaria, medan 

 namnet i tredje upplagan står såsom släktnamn vid Pyrethrum, dit 

 nu 3f. Parthoiiuni föres. Bertram har sålunda endast hos E. Fries 

 varit användt för sistnämnda art; formen Battram har jag ej sett 

 annorstädes än hos honom. 



Det svenska Mattram är väl närmast öfverflyttning från det gamla 

 tyska Mettram, liksom Bertram från Berthram. Det må anmärkas, 

 att Bertram äfven finnes bland nanmen på Achillea Ptarmica, i det 

 att Tabernsemontanus anför »Wilder Bertram» såsom ett af dess namn 

 jämte »Weiss Rheinfarn», och dess tyska namn är ju än i dag Bertram 

 Schafgarbe. Det kan i samband härmed vara af intresse att anföra, 

 att jag från Yärmdön hört A. Ptarmica kallas Bertram. 



7. Senecio. De helbladiga arterna upptagas af Lilja under ett 

 eget släkte, Jacobeva Thunb., med det svenska namnet Gullbo (syno- 

 nymt med Stånds), hvilket för dessa arter här adopterats. Smalflikig 

 Stånds för S. erucifolius hos Gosselman är ju något oegentligt, då det 

 ej framgår att det gäller bladen. Jag har därför föredragit Finbladig S. 



8. Aruioa alpina hade visserligen hos Krok och Almqnist erhållit 

 det nybildade namnet Fjällfibla, hvilket sålunda obestridligen har pri- 

 oritet. Polarfibla, som angifver, att växten finnes inom polarländerna 

 (Spetsbergen, N. Grönland o. s. v.), torde dock vara ännu mera be- 

 tecknande och användes därföre här, hvaremot anförda författare ej 

 haft något att invända, utan hafva de accepterat det för 9:de uppl. af 

 sin flora. Fjällfibla har i stället reserverats för gruppen Alpina af 

 släktet Hieracium. 



9. Erigreron. Liljeblad, som använder det svenska släktnamnet 

 Binka, har såsom artnamn för E. acer Gråbinka, sa ock Nyman. 

 Krok och Almquist ha Rödbinka, så äfven »normalförteckningen>. 

 Detta bar måhända sin grund däruti, att E. Fries (Bot. Utfl. .3 samt 

 Kritisk Ordb. sid. 8) uppgifver, att Fi-anck och äldre författare an- 

 vända namnet Rödbo, hvilket dock torde bero på ett misstag. Franck 

 har i första upplagan af sitt arbete ■»Artheniisia alba, Gråbo, Bincke» 

 och »A. rubra, Rödbo->. I andra upplagan tillfogas Hvit Gråbo till 

 den förras namn, Röd Bincke till den senares. Men denna A. rubra 



