A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 97 



är icke, såsom E. Fries antager, Erigeroii utan detsainnia som A. 

 caule pnrpurascente hos Bromelius, där den kallas »Röd Gråbo eller 

 Gråbo med purpurlett stjälk», och hos Tillandz, där Rödbo anföres 

 som dess svenska namn, hvilket sålunda endast afser en form af 

 Artemisia vulgaris. Erigeron acer är däremot identisk med Aster 

 conyzoides hos Tillandz och Linder, hvilka hafva det svenska namnet 

 Lille Hundöga. Linné anför bland synonymerna till Erigeron acer 

 i Fl. svecica dels Conyzoides^ dels Conyza r(eridea acris. Den är 

 afbildad nnder sistnämnda namn hos Tabernremontanus, som anför 

 Hundsaug bland de tyska namnen, hvaraf Tillandz' och Linders Hundöga. 



10. Scorzonera. »Af Franks namn Gistrot? har Bromel gjort 

 Giftrot», säger E. Fries (Bot. Utfl. 3), men han har därvid förbisett, 

 att Gistrot i andra upplagan af Speculum botanicum är ett tiyckfel. 

 I första upplagan står nämligen tydligt Giftrot. 



11. TaraxaciiHi. Det nu vanliga namnet Maskros finnes ej hos 

 Linné eller de äldre författarne. Fastän E. Fries använde Smör- 

 blomma och icke godkände Maskros, har dock det senare arbetat sig 

 igenom. Det äldsta ställe, där jag iakttagit det, är hos C. Quensel i 

 Svensk Botanik 1802. 



12. Arnoseris. E. Fries uppgifver (Bot. Utfl. 3) Hartman så- 

 som auktor för Klubbfibla, men denne har Klubb-blomster. 



13. Hieraciuui. Då detta släkte hos oss, enligt hufvudsakligen 

 H. Dahlstedts utredning, förekommer med hundratals arter och former, 

 af hvilka de flesta endast af fackmännen kunna särskiljas, kan det 

 naturligtvis icke komma i fråga att gifva svenska namn ens åt en större 

 bråkdel. Jag har i stället nöjt mig med att upptaga svenska namn på släk- 

 tets förnämsta underafdelningar och på några af de viktigaste arterna. 



Hos författarne före Linné benämndes Hieracium allmänt Höke- 

 gräs, hvilket af E. Fries sedan ombildats till Hökfibla. Linné har 

 endast provinsnamn för två arter, hvaremot Liljeblad på alla då kända 

 arter anför artnamn i förening med det nybildade släktnamnet Nackel, 

 som »hvarken i skriftspråket eller det allmänna språket blifvit an- 

 taget» (E. Fries); det har dock sedan användts af Nyman och Landt- 

 bruksstyrelsen. 



I fråga om de här för de olika grupperna upptagna namnen, har 

 jag, efter Lindmans Gråfibla för H. PiloseUa, användt kollektivnamnet 

 Gi-åfiblor för gruppen Pilosellina och efter Krok & Almquist Reffiblor 

 för Auriculina. Rödfiblor för CoUinina är gifvet med hänsyn till 

 gruppens mest i ögonfallande art {H. aurantiacum); namnet Kvast- 

 fiblor (Cymosina) syftar på den kvastlika blomställningen hos gruppen, 

 och Kalkfiblor (Prcealtina) därpå, att dithörande arter växa på kalk- 

 hedar (Gottland). Betydelsen af namnen Fjällfiblor (Alpina), Berg- 

 fiblor (Oreadea) och Skogsfiblor (Vulgata) inses af sig själft; namnet 

 Norrlandsfiblor (Prenanthoidea) är gifvet med hänsyn därtill, att 

 gruppens arter finnas i Norrland (Jänitl., Härjedalen). Hökfiblor ha 

 reserverats för den grupp (Accipittina), hvilken företrädesvis afsågs 

 med de äldre författarnes Hökegräs. 



14. Heliainthia. Retzius har Snoktistel för hvad han kallar 

 Picris eckioides, men man antager, att härmed endast afsetts en 



Arliv for botanik. Band 2. 7 



