wo ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



minus. Lille Valrian, Verningsörb. Det af iiiip; använd.i artnainiict 

 Liten Väudérot är taget med hänsyn till Bronielii namn. 



23. Adoxa. Det nrsin-unglitja namnet är Desmegräs (Fk, Till., 

 m. fl.). 



24. Viburnum. Förtiittarne före Linnr skrefvo Olgonträ, som 

 äfven af Linné anföres såsom brnkligt i Smaland. 



25. Liuuaea. Kallades till en början, frånsedt provinsnamnen, 

 (af Linné, liiljeblad, Retzius, Sv. Bot.) Linnés ört. Första upplagan 

 af Hartmans Flora (1820) är det äldsta ställe, där jag sett Linnea 

 upptaget såsom svensiit namn. 



26. Galium. Franck och öfriga författare före Linné betecknade 

 G. horeale och G. verum med bland annat Hvitmåra och Gulmåra 

 respektive, under det att G. Aparine kallades Snärjgräs. Hvad namnen 

 på de öfriga arterna angår, har G. uUginoswn vållat största besvär, 

 detta därför att den växer på ungefär samma lokaler som palustre. 

 Liljeblad har Myrmåra, Nyman Fuktmåra, Lilja Slankmåra, Krok & 

 Almquist Yåtmåra, hvilket sistnämnda här accepterats. 



27. Slierardia. Det af E. Fries för detta släkte efter engelskan 

 nybildade namnet Mådd torde vara mera svårbegripligt än det af 

 Wahlenberg använda Blåmadra, som ju dessutom har prioritet. 



28. Grlobularia. E. Fries synes hafva förbisett, att Bergskrabba 

 förekommer i Linnés Flora svecica, ty han anför i Bot. Utfl. (3) 

 endast Liljeblad och Retzius vid namnet och skrifter oriktigt Bergs- 

 Krabba, medan Linné har Berg-skrabba. I Kritisk ordbok använder 

 han dock det senare skrifsättet. 



29. Pinguicula. Heter hos äldre författare (Franck, Rudbeck, 

 Bromelius, Linder, Linné, Liljeblad) Fetört, likaså hos Nyman, dock 

 anför Linné äfven Tätgräs (Västerbotten). Först hos Retzius har jag 

 funnit Tätört, som nu allmänt användes. Nyman har för P. villosa 

 Hårig Fetört, men epitetet Dvärg- torde vara mera betecknande, hvar- 

 för det här föreslagits. 



30. Utrioularia. Kallas (y>FiUpendula aquatica s. milefol. lenti- 

 cidata.)) af Rudbeck »Demantört, Demantrot». Anledningen till detta 

 namn inses af Francks beskrifning i Spec. bot. renov. (där det säges 

 i förbigående: »Est a Dr Olao Rudbeckio ante triennium inventa»): 

 »Then Lille watn Steenbräckia, hafwer småå runde watnblåsor wijdh 

 roten häugiandes, som see uth så klare, som småå Crystaller eller 

 Demanter.» Det kan ej förnekas, att inför denna entusiastiska be- 

 skrifning ter sig det af Liljeblad nybildade namnet Vattubläddra täm- 

 ligen prosaiskt, hvarjämte det såsom oegentligt förkastats af både 

 Hartman och Fries. Hartman har Blåsört, som ju är riktigare än 

 det af Fries nybildade Bläddrerot, hvilket naturligtvis icke kan an- 

 vändas, enär växten, såsom man numera vet, saknar rötter. (I Kritisk 

 ordbok namnes icke Blåsört). Krok och Almquist hafva därföre Bläddre- 

 ört, hvaremot dock kan anmärkas, att Hartmans namn har prioritet. 

 Ville man strängt fasthålla vid denna, borde man återgå till Rudbecks 

 Diamantört, som ju visserligen endast innebär en liknelse, men i alla 

 fall kan försvaras; Kristallblad vore med afseende härpå visser- 

 ligen bättre. 



I 



