104 ARKIV FÜR BOTANIK. ]]ANI> 2. \:0 1. 



47. Cyuojrlossuiu. !Mriukfiiat iir det af E. Fries för detta släkte 

 föreslagna iiainnet, en förändring af de äldre författarnes Munklöss. 

 Alla dessa författare, liksom äfven Linné, använda i första rununet 

 Hundtun.ga, livilket dock enligt Fries ej nyttjas i folkspråket. 



48. Aufliusa. Liljeblad, Retzius, Wahlenberg, Xyman, Lilja an- 

 vända namnet Rast för Anchusa (Lt/copsis) arvensis, medan E. Fries 

 och efter honom Hartman hänföra det till A. officinalis. Det är 

 väl riktigast att här följa Liljeblad, hvilken först upptagit namnet. 



49. Merteusia. För denna växt har E. Fries infört det norska 

 namnet Fjärva. Dä detta för allmänheten torde vara svärbegiipligt, 

 har jag här föreslagit Ostronört, på grund af bladens ostronliknande 

 smak. Alnarps trädgårdskatalog för 189.3 har Ostronfjärva. 



50. Eehiiiin. De äldre författarnes (Franck, Rudbeck, Bromelins) 

 namn på Echaim synes hafva varit Huggormsört, hvaraf Liljeblads 

 Ormört. 



51. Polemouiiim. Blägull, som af Wahleuberg anföres i Fl. 

 svecica, har prioritet framför E. Fries' Blåljus och användes äfven af 

 Hartman, Xyman m. fl. 



52. Convolvulus sepiuiii kallades af Linné Skogsvinda. Som 

 namnet ej är fullt riktigt, då arten ej växer inuti skog, utan på sin 

 höjd i skogsbryn, har det på senare tid ändrats till Snärvinda, oaktadt 

 det äldi-e namnet användts (af Liljeblad, Nyman, Fries m. fl.) i öfver 

 hundra är. Sedan förändringen nu en gång skett, och då den har 

 skäl för sig, torde det ej vara lämpligt att fasthålla vid det äldre namnet. 



53. Cuscuta. Suärja är ett för detta släkte sent och onödigt 

 infördt släktnamn, som synes utgått från landtbrukslitteratureu. Jag 

 har ej särskildt i denna sökt taga reda på dess första förekomst, 

 men Klöfversnärja användes af A. Lyttkens (enligt ett citat) åtmin- 

 stone 1879. Hos vai'a äldsta Iwfattare kallas Cuscuta liksom Galium 

 Aparine Suärjgräs och har därjämte flera namn i förening med -silke 

 (Linsilke, Hörsilke, Xässelsilke, äfven enbart Silke och Silkegräs) och 

 -binda (Linbinda, Xässelbinda, Hummelbinda). Linné anför dessutom 

 Snarrefva, som upptages af Liljeblad, Fries, Hartman m. fl. Jensen- 

 Tusch har i sin ordbok icke Snärja för Cuscuta, men väl Snärje i 

 Xorge och Danmark för Galium Aparine. Klöfversnärja har emeller- 

 tid nu blifvit ett så vanligt namn bland landtbrukarne, att det torde 

 böra bibehållas jämte Klöfversilke, men därför behöfva ej de öfriga 

 arternas namn förändras. 



54. Vinca. Franck skrifver strängt taget icke Sinngi'ön, utan 

 lian har i första upplagan af Speculum botanicum Sygrön, i den andra 

 Sijgi'ön jämte Igrön. Äfven Rudbeck skrifver omväxlande Sijgrön och 

 Sygi'ön samt har dessutom Vintergrön, hvilket senare (Vintergröna) än 

 i dag torde vara vanligt, ehuru man till åtskillnad från Pyrola torde 

 böra tillfoga Trädgårds-. Sinngrön är en öfverflyttning af det tyska 

 Sinngrün. Hofilterg har Vintergröna. 



55. Geutiaua. Fries har för detta släkte namnet Stålört, som 

 sällsynt (jämte Stålgräs) lär användas för G. campestris. Om namnet 

 ej är fullt lämpligt, så är det dock i alla fall bättre än Söta, som af 

 Nyman användts för några arter och sedan af Landtbruksstyrelsen 



