A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 105 



upphöjts till släktnamn, detta ehuru arterna utmärka sig för en så 

 bitter smak, att de hos Franck bland annat upptagas såsom Beskört 

 oc-h Jordgalla, hos Rudbeok och Bromelius därjämte såsom Bitter 

 Jordhumle o. s. v. Visserligen har en norsk art sedan gammalt er- 

 hållit namnet Baggsöta, såsom man antager i skämtsam afsikt, men 

 att använda Söta för alla arter torde vara att drifva skämtet för långt. 

 Beskört, som finnes hos Franck, hade onekligen varit en bättre be- 

 nämning än Stålört, men då det senare namnet användts i Hartmans 

 flora och andra, torde det af opportunitetshänsyn böra bibehållas. 

 Namnet syftar på växtens stärkande medicinska egenskaper (Fries, 

 Bot. Utfl. 3.). Nyman har för de båda fjällväxterna bibehållit det 

 latinska släktnamnet såsom svenskt och kallat dem Snögentiana och 

 Isgentiana, hvilket måste anses i många afseenden olämpligt. Jag har 

 därför för G. nivalis föi'eslagit namnet Fjällstälört och för G. tenella, 

 som finnes på Spetsbergen och i andra polarländer, Polarstålört, 



56. Liiiiiiautlieiimia. SjöguU för denna växt användes för första 

 gängen af E. Lönnberg i eu uppsats i Svensk Fiskeiitidskrift, 5 (1896), 

 p. 129: ALimnantlievumi nt/uiphceoides, en ny svensk sjöväxt och 

 dess betydelse för fisket». 



57. Armeria. Det af E. Fries (Bot. Utfl. 3) för denna växt om- 

 nämnda namnet Gräsnejlilla torde kunna anses väl värdt att bevaras. 



58. Audrosace. E. Fries uppgifver på två olika ställen (Bot. 

 Utfl. 3, och Kritisk ordb.), att namnet Hillsko för denna växt skulle 

 vara gifvet af Linné. Han säger dock icke hvar så skulle skett, men 

 då namnet saknas i båda upplagorna af Linnés Fl. svecica, och da 

 jag ej heller kunnat finna det i någon af de af Linné utgifna »resorna», 

 måste jag förmoda, att uppgiften hos Fries kan bero på en miss- 

 skrifning af Linné i st. f. Liljeblad, i hvars flora det förekommer 

 redan i första upplagan. Är detta fallet, så förklaras lätt, hvarför 

 namnet är »okändt i folkspråket och af okänd härledning», såsom 

 Fries säger, ty Liljeblad bildade ju många namn alldeles godtyckligt. 

 Det vore önskligt om något annat namn stode till buds, och mod af- 

 seende därpå att växten af de äldre förf. fördes till Alsine samt att 

 en viss likhet med förvandta växter förefinnes, har jag här försöksvis 

 föreslagit Flockarv. 



59. Hottonia. Af Franck och Tillandz kallades växten Vatten- 

 fenkål, en öfversättning af ett af dess latinska namn Famiculum 

 aquaticum. Bromelius, som tillfogar iimed bladlös stjälk», till skillnad 

 från andra växter med samma namn, anför dessutom i första rummet 

 Vattenfioler, som äfven (jämte Vattenrölleka) upptages i Kindbergs 

 svenska flora. 



60. Trieutalis. Heter hos Tillandz Stjärnört, hos Rudbeck och 

 Bromelius Stjärnros, hos Linder Stjärnros och Hvit Stjärnört. Duf- 

 kulla är väl af Liljeblad nybildadt, men synes nu ha blifvit tämligen 

 vanligt. Nyman har dock Stjärnros jämte Dufkulla och i sin lilla 

 skolflora endast det förra. 



61. Saiiiolus. E. Fries, som (Bot. Utfl. 3) för detta släkte 

 föreslagit namnet Samosört, ändrade det sedermera i Gosselmans 

 Blekinges flora till Punge (i Kritisk ordbok Punga). Gosselman be- 



