106 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



tecknar växten såsom Strandpunge, men epitetet torde vara öfverflödigt, 

 då endast en art förekommer. Enligt meddelande af Krok bör namnet 

 sannolikt snarast skrifvas Bunge. 



62. Glaux. Heter hos Tillandz Strandpors, hos Rudbeck och 

 Bromelius Knytningsgräs, hvarjämte den senare äfven har Saltgräs ( = 

 Saltört). Liljeblad har nybildat Strandling, som äfven användes af 

 Hartman: E. Fries föreslog (Bot. Utfl. 3) Strandkrypa, medan Lilja 

 har Strandört. 



63. Lysiniaehia. Lilja, som hänför L. nemorum och Ij. Å'um- 

 mularia till ett eget släkte, Nummiäaria, har för detta släktnamnet 

 Gularv (»Gularfwe»). Detta namn har ansetts böra bibehållas för 

 L. nemorum, som på grund af sin spädhet har en icke obetydlig 

 yttre likhet med öfriga växter, i hvilkas namn ingår -arv. 



64. Diapensia. Namnet Polört, gifvet af Liljeblad, är högst 

 olämpUgt, enär växten icke gär särdeles långt mot norr inom polar- 

 länderna. Den saknas pä Beeren Eiland och Spetsbergen (uppgiften 

 af Swartz i Sv. Bot., att den där förekommer, är oriktig), går i V. 

 Grönland icke norr om 74'30', pä ostkusten icke ens så långt. Då 

 namnet sålunda innebär en uppenbar oriktighet, torde det böra ut- 

 bytas mot något annat. Fjällgröna är därför föreslaget. »Då jag 

 reste genom högfjällen under kallaste vintern», säger Wahlenberg (enl. 

 citat af Nyman), »såg jag allestädes dess bladtufvor stå bara och lika 

 gröna som om sommaren.» 



65. Åudromeda. Liljeblad, som i de båda första upplagorna af 

 sin flora använder det nybildade namnet Rosling, har i tredje upp- 

 lagan Andromeda äfven såsom svenskt namn. Olikheten mellan A. 

 polifolia och de till Cassiope hörande arterna försvarar väl, att dessa 

 erhålla afvikande namn. Polarljung, som här föreslagits för A. tetragona, 

 syftar därpå, att arten går högst mot norden i polarländerna (Spetsbergen, 

 Grönland o. s. v.), där den ställvis kan bilda Ijungliknande mattor. Ny- 

 mans Lumraerljung kan ej sägas vara särdeles betecknande. Konvalje- 

 ljung skulle också varit lämpligt, på grund af de konvaljelika blommorna. 



66. Phyllodoce. Hartmans Lappljung (1849) har ])i-ioritet fram- 

 för E. Fries' Fjäll-ljung (1864) och användes i alla upplagorna "af 

 Hartmans flora. Det namnes icke af Fries vare sig i Bot. Utfl. 3. 

 eller i Kritisk ordbok. 



67. Azalea. Det af Liljeblad nybildade namnet Krepling är 

 onekligen ett fult namn för en vacker växt. Enligt Fries skall det 

 betyda »krypande ljung». Denne säger, att han från Dalarne erhållit 

 namnet Fjällmyrten, ehuru han icke tror det förekomma i folkspråket. 

 Då detta ej kan anses lämpligt, och dä Krepling torde vara för de 

 flesta obegripligt, har jag här föreslagit Krypljung, i enlighet med an- 

 förda tolkning af namnet. På gi-und af de odlade arterna förekommer 

 det latinska släktnamnet så ofta i dagligt tal, att det torde böra an- 

 vändas äfven såsom svenskt. 



68. Pyrola. Om namnet Vintergröna säger E. Fries (Bot. Utfl. 

 3): »troligen ursprungligen tillhörande Rylörten efter Tillandz, som be- 

 nämner Pyrola Vinterspree». Hvad det sista namnet angår, så före- 

 ligger troligen hos Fries ett tryckfel, ty hos Tillandz står Vinterspee, 



