A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 107 



som väl syltar på att växten med sina gröna blad gör spo eller narr 

 af vintern. Men Vintergröna finnes redan förut hos Franck, som dels 

 har Rylgräs (= Rylört) eller »Spes [spetsig] och kerfvot Vintergröna» för 

 »P. fniticans serratifolia» (= P. umbellata), dels Vintergröna för P. 

 major rotimdifolia och Lille Vintergröna för P. minor rotundifolia. 

 För P. uniflora anföres hos Linné Ögonsjukegräs, men Retzius 

 varnar för växtens bruk -af den grund, att jag sett nyss plockade örten 

 uppväcka bläsor på späd hud, och samma erfarenhet har kommerse- 

 rådet Sköldebrand haft». Namnet Vintergröna för denna art är oegent- 

 ligt, enär den är ettårig och bladen sålunda icke öfvervintra. Lilja 

 har Klocksippa, E. Fries Ögonljus. 



69. Corniis. Linné upptager Benved såsom svenskt namn på 

 C. sanguinea, men har det dessutom såsom provinsnamn både för 

 Lonicera Xylosteum (Västergötland) och Evonymus europa'us (Skåne). 

 Då E. Fries med rätta reserverar Benved för sistnämnda art, måste 

 följaktligen C. sanguinea ha annat namn. Mig synes att Hårdved, 

 som af Retzius upptages för denna art, lämpar sig bra. Det användes 

 af Lilja till och med såsom släktnamn (Hårved, som han skrifver, är 

 väl efter det skånska uttalet). Det är visserligen sant, att Hårdved 

 äfven brukats för Lonicera Xylosteum, som dock numera allmänt 

 kallas Try. (För att undvika förväxling kan ju C. sanguiiiea, om 

 man så vill, kallas Röd Hårdved). Det från tyskan lånade Kornell 

 torde vara lämpligt endast för de utländska arterna och finnes för 

 C. Mas redan hos Franck (Kornellträd, Välskt Körsbärsträd) och 

 Rudbeck. Liljeblad upptog Kornell i andra upplagan af sin flora, 

 hvarefter det accepterats af Hartman, Fries och följande författare, 

 dock icke af Nyman och Lilja. 



70. Authriscus och Chaerophylluni. Därigenom att man öfver- 

 flyttat några af de många namn, som i folkspråket tillagts A. {Cerefoliwn) 

 silvestris, till Clwrophyllum, som själf saknat svenskt namn, har åtskillig 

 oreda uppkommit. Linné upptager Hundloka säsom det svenska namnet 

 på A. silvestris och anför dessutom en mängd provinsnamn. Det var 

 sålunda mindre lämpligt, da Hartman och senare E. Fries öfverflyttade 

 just detta namn (Hartman skrifver dock Hundfloka) på Clurropliyllum. 

 Liljeblad har för Ch. tem.ulum Hårkax, hvaraf Nyman bildat Hårfloka. 

 Krok och Almquist hafva Hundkörfvel, men detta är af Bromelius 

 användt för A. silvestris och torde böra behållas för denna, för den 

 händelse man vill gifva släktet namnet Körfvel. Mig synes under 

 dessa förhållanden att både prioritets- och opportunitetshänsyn tala 

 för att för man Ch. temulum använder Nymans Hårfloka. I fråga om 

 svenskt namn för A. vulgaris, har Liljeblad Skånsk Körfvel, Hartman 

 Gårdsfloka, Gosselman Hvitfloka, Nyman Kardborrkax, Lilja Strandkäx, 

 Krok & Almquist Taggkörfvel. Af dessa namn synes mig Krok & Alm- 

 quists obetingadt böra föredragas. Nymans är ej heller illa valdt. I för- 

 bigående må anmärkas, att det är Franck och ej, såsom E. Fries 

 uppgifver, Tillandz, som har Vildkörfvel för Anthriscus. Jfr Bihanget. 



71. LaserpitiiiiH. Enligt E. Fries (Bot. Utfl. 3) skulle Tillandz 

 hafva Hjortrot för detta släkte. Äfven här är Tillandz antagligen 

 skriffel för Franck, som har Hjortrot för »Cervaria, Elaphoboscum 



