A. ö. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. :}. 109 



78. HeloseiadiniH. Liljebkids namn Krypfloka har prioritet fram- 

 för Hartnians Kärrfloka och är dessutom mera betecknande. Möj- 

 ligen har Hartnian icke rådfrågat de båda första upplagorna af Lilje- 

 blads flora, där namnet förekommer, nämligen i första upplagan en- 

 samt, i den andra jämte Sison, hvilket därpå ensamt användes i tredje 

 upplagan, ehuru visserligen upplysning därom lämnas, att Krypfloka 

 använts förut. 



79. Cifuta. Vattenodört för denna växt användes redan af Franck, 

 sålunda före Tillandz och Broraelius, som i P)0t. Utfl., 3, citeras. 



80. Falcaria. Innan Fries införde Skärfloka hade Hartman 

 Vingblad. 



81. Siuiu. Såsom förut framhållits, var det helt godtyckligt, 

 som Liljeblad använde Strätta för detta släkte. Hos Franck före- 

 kommer Vattenmärke, och detta namn anföres äfven, jämte Strätta, 

 som väl genom Liljeblads flora vunnit spridning, hos Wahlenberg. 

 Såsom släktnamn upptages Märke först af E. Fries. 



82. Pimpiuella. P. Saxifraga hette hos de äldre förf. bland 

 annat Backört, efter dess vanliga förekomst på backar. Artprefixet 

 Ängs-, anväudt af Gosselman, Xyman och fl Fries kan ej sägas vara 

 fullt lämpligt, hvarföre det med rätta af Krok och Almquist åter er- 

 satts med Back-. 



83. Carum. Hos de förlinneanska författarne hette det icke 

 enbart Kummin, utan Brödkummiu, Ängskummin. 



84. Meum upptages hos Franck såsom \'älsk Moderört, likaså hos 

 Rudbeck, som äfven tillfogar Mösserot. Björnrot är, så vidt jag kunnat 

 finna, gifvet af Hartman. 



85. Sauicula. Det torde vara osäkert, oin Särläka såsom namn 

 på denna växt verkligen förekommer hos Franck, såsom hos E. Fries 

 uppgifves. I första upplagan finnes Sanicula med det »svenska» 

 namnet Sanickelsört (efter tyskarnes Sanickel), medan Sårläka jämte 

 Vallört, Stor Groört och Sliggerot anföras såsom namn för y>Consolida 

 major, Symj)hitum majus flore alho d' furpureo:» Den växt, som 

 härmed afses, är en Symphytum. I andra upplagan saknas Sanicula 

 på sin plats. Hos Rudbeck finnes Sårläkia dels, jämte ofvan anförda 

 namn, för Symphytum dels äfven för -»Sanicula mas», Läkie ört han, 

 Såreläkia». Liljeblads och Hartmans benämning Läkeört kan sålunda 

 äfven sägas hafva skäl för sig, ehuru intet af namnen numera har 

 någon verkligheten motsvarande betydelse. 



86. Eryugiuiu. Martorn är antagligen nybildadt af E. Fries, 

 ehuru han ej själf använde det. I Bot. Utfl. 3, där han upptager 

 Manskraft såsom släktnamn, säges: »i folkspråkets anda borde den 

 kallas Martorn». Men detta namn finnes ej i Kritisk ordbok, ehuru 

 det upptagits af Xyman, Hartman m. fl. 



87. Hedera. Murgröna finnes först hos Linné. Franck har i 

 första upplagan Epheuträ, Boomsnärja, i den andra äfven Murbinda 

 och Boombinda. Rudbeck har Gundelref och Trävefla, till hvilka 

 Bromelius fogar Bärgbinda och Linder Bergklängia. Såsom E. Fries 

 påpekat, afser Gundelref, försvenskning af tyskarnes Gundelräbe, ur- 

 sprungligen Glechoma. 



